Справа № 372/94/26 
Провадження 2-906/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2026 року  Обухівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Тиханського О.Б.,
за участю секретаря Колісник К.С.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника третьої особи Кізлівської І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Обухівської міської ради, Обухівський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про позбавлення батьківських права та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду особі свого представника ОСОБА_2 з позовною заявою до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, обґрунтовуючи, яку зазначив, що 09.03.2022 року вони зареєстрували шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син – ОСОБА_4 . 12.07.2024 року рішенням Обухівського районного суду Київської області шлюб, між ним та відповідачкою – розірвано. Постановою Обухівського районного суду Київської області від 14.10.2024 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 11.07.2024 року ОСОБА_3 ухилилась від виконання передбачених законодавством батьківських обов`язків. 
05.11.2024 року Обухівським районним судом Київської області було видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 19.07.2024 року, до досягнення повноліття дитиною. Вказаний судовий наказ перебуває на примусовому виконанні у Обухівському відділі ДВС в Обухівському районі Київської області. Дитина на даний час проживає з ним, та знаходиться на повному його утриманні. Мати дитини з ним не проживає, не спілкується, допомоги не надає. Для дитини ним створено всі умови для проживання та розвитку. Вказане підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 11.11.2025 року виданим службою у справах дітей ВК Обухівської міськради. 02.12.2025 року за участі депутата Обухівської міськради в присутності свідків було проведено обстеження на предмет реєстрації та проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована та постійно проживає ОСОБА_5 , не зареєстровані проте постійно проживають з квітня 2024 року: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Відповідно до характеристики виданої закладом дошкільної освіти вбачається що ОСОБА_4 відвідує заклад дошкільної освіти з 01.09.2024 року, за період відвідування закладу, активну участь у житті дитини приймав лише він (тато), з мамою дитини педагоги не знайомі. З довідки виданої дитячим центром розвитку повного дня «Uni Kids» від 18.12.2025 року вбачається, що дитина відвідувала дитячий центр повного дня, дитина була охайна, доглянута, куди завжди приводив дитину батьку та забирав.
Відповідачка в нотаріально посвідчених заявах від 04.09.2025 року та 09.09.2025 року відповідно до власного волевиявлення не заперечила щодо позбавлення її батьківських прав.
Тож, він вважає, що матір дитини самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків та ухиляється від них, у зв`язку з вищевикладеним звернувся до служби у справах дітей ВК Обухівської міськради Київської області. 13.11.2025 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини ВК Обухівської міськради Київської області, відповідачка була повідомлена про розгляд питання комісією, та не заперечила проти позбавлення її батьківських прав, а тому комісія колегіально прийняла рішення про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав матері. 
В обґрунтування позовних вимог, щодо стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну несплату аліментів, вказує на те, що на підставі судового наказу виданого Обухівським районним судом Київської області з відповідачки стягнуто на користь нього, на утримання малолітнього сина аліменти, до досягнення дитиною повноліття. Вказаний судовий наказ перебуває на примусовому виконанні у Обухівському ВДВС. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 04.12.2025 року № 201464 виданого начальником Обухівського ВДВС, відповідачка має заборгованість зі сплати аліментів за період з липня 2024 року по листопад 2025 року, в розмірі 78750,72 грн..
З урахуванням положень ст. 196 СК України, неустойка (пеня) за період з 19.07.2024 року по 30.11.2025 року складає – 211120,32 грн.. Проте з відповідача на користь позивача може стягнута пеня за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі, що не перевищує 100 % відсотків заборгованості по аліментів. Враховуючи вищевикладені обставини, він звернувся з даним позовом до суду. 
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, додатково зазначив, що дитина проживає з ним та його дружиною з квітня 2024 року. ОСОБА_6 у дворічному віці втік від матері, оскільки вона не піклувалась ним. Після цього мати фактично віддала дитину проживати з позивачем, не цікавиться ним, не допомагає. Веде асоціальний образ життя, вживає алкоголь та наркотики.
Представниця позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, вказала, що матір не піклується про дитину, не надає будь якої допомоги на утримання дитини. Дитина проживає з батьком, знаходиться на його утриманні, мати не цікавиться дитиною її життям, не надає допомоги.
Відповідачка 02.03.2026 в першому судовому засіданні заявила клопотання про відкладення розгляду справи, для надання їй можливості скористатись правовою допомогою. В подальшому, в судові засідання, будучи належним чином повідомлена, не з`являлась, заяв чи клопотань про поважність неявки або по суті позовних вимог, не подавала.
Представник третьої особи Виконавчий комітет Української міської ради Київської області в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування ВК Обухівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав, щодо позовних вимог – підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.
Представник третьої особи Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином, заяв чи клопотань до суду не надав, причини неявки суд не повідомив. 
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, даючи оцінку діям відповідача, які суд оцінює, як такі, що направлені на затягування розгляду справи по суті, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ст. 280 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представник третьої особи, допитавши свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , дослідивши письмові докази, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбних відносин у них народилась дитина – син – ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 . (а.с.17).
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12.07.2024 року шлюб між сторонами був розірваний.
Постановою Обухівського районного суду Київської області від 14.10.2024 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. Згідно з протоколом про адміністративні правопорушення від 11.07.2024 року ОСОБА_3 ухилилась від виконання передбачених законодавством батьківських обов`язків. 
05.11.2024 року Обухівським районним судом Київської області було видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 19.07.2024 року, до досягнення повноліття дитиною. Вказаний судовий наказ перебуває на примусовому виконанні у Обухівському відділі ДВС в Обухівському районі Київської області.
Дитина на даний час проживає з ним, та знаходиться на повному його утриманні. Мати дитини з ним не проживає, не спілкується, допомоги не надає. Для дитини ним створено всі умови для проживання та розвитку.
Вказане підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 11.11.2025 року виданим службою у справах дітей ВК Обухівської міськради. 02.12.2025 року за участі депутата Обухівської міськради в присутності свідків було проведено обстеження на предмет реєстрації та проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована та постійно проживає ОСОБА_5 , не зареєстровані проте постійно проживають з квітня 2024 року: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Відповідно до характеристики виданої закладом дошкільної освіти вбачається що ОСОБА_4 відвідує заклад дошкільної освіти з 01.09.2024 року, за період відвідування закладу, активну участь у житті дитини приймав лише він (тато), з мамою дитини педагоги не знайомі.
З довідки виданої дитячим центром розвитку повного дня «Uni Kids» від 18.12.2025 року вбачається, що дитина відвідувала дитячий центр повного дня, дитина була охайна, доглянута, куди завжди приводив та забирав дитину батько.
Відповідачка у справі наразі проживає окремо.
З дитиною матір не спілкується, не надає будь якої допомоги, не виконує свої батьківські обов`язки.
13.11.2025 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини ВК Обухівської міськради Київської області, відповідачка була повідомлена про розгляд питання комісією, та не заперечила проти позбавлення її батьківських прав, а тому комісія колегіально прийняла рішення про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав матері.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що є дружиною позивача. ОСОБА_6 проживає з ними з 2024 року. Мати дитини не цікавиться його життям, не допомагає, не приймає участь у вихованні, не бачиться. ОСОБА_6 називає мамою свідка. Вони спільно виховують дитини та забезпечують його. Рідна мати дитини веде асоціальний спосіб життя, зловживає алкоголем, колись вживала наркотичні засоби.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що є матір`ю позивача. З народження ОСОБА_6 свідок допомагала у його вихованні, матір практично з самого початку не цікавиться та не приймає участь у вихованні сина. Дитина проживає з позивачем та його дружиною, які її виховують. Мати не цікавиться життям сина не допомагає йому. 
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що є матір`ю відповідачки. Її донька з народження не проявляла материнського інстинкту, не приймала участь у вихованні сина, зловживала алкоголем та наркотиками. Вихованням сина займається лише позивач та його дружина. Син проживає з ними, відповідач не цікавиться життям сина, не відвідує його. 
Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.
Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінки.
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).
Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами.
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає, що дійсно  ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить той факт, що тривалий час відповідач не бачила дитину, не спілкується, добровільно не надає будь-якої допомоги на його утримання, не проявляє інтересу до життя, здоров`я та розвитку, про що зазначив позивач та свідки в судовому засіданні, та це не спростовано відповідачем. У діях відповідачки проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до дитини, відповідачка не вживає будь-яких дій щодо забезпечення та виховання сина.
Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст. ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідачка байдужливо ставиться до дитини, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав.
В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідачки у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування її своїми батьківськими обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачем та позивачем фактично відсутній, відповідачка тривалий час не виявляє до сина батьківського піклування, його не відвідує, долею сина не цікавиться, ні в телефонному режимі, ні в інших формах спілкування.
З урахуванням зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим, з метою захисту прав та інтересів позивача, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав  ОСОБА_3 по відношенню її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Щодо позовних вимог про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, судом встановлено наступне.
Відповідачка аліменти не сплачувала, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 01.12.2025 року складає 78750 грн. 72 коп., що підтверджується копією довідки-розрахунку вих. № 201464 від 04 грудня 2025 року.
ОСОБА_3 допустила заборгованість зі сплати аліментів, яка за період з 19.07.2024 року по 30.11.2025 року становить 211120 грн. 32 коп., що підтверджується довідкою -розрахунком, виданою заступником начальника відділу Обухівського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) (а.с. 37).
У відповідності до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вирішуючи питання про стягнення розміру пені суд виходить з такого.
Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Статтею 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:
?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:
?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;
A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;
Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;
A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;
Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;
An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;
Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.
Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Такий правовий висновок містить постанова Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 569/14819/19.
Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Загальний період прострочення станом на день подання заяви складає 211120,32 грн.
Враховуючи, що розмір пені перевищує розмір заборгованості, на підставі приписів частини першої статті 196 СК України позивач має право на стягнення пені у розмірі такої заборгованості, тобто 78 750,72 грн.
Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального або сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.
Враховуючи викладене вище, беручи до уваги матеріали справи, з яких не можливо встановити матеріальний та сімейний стан відповідачки, крім того, відповідачкою не подано доказів про те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з її вини, та не подано доказів, які б могли бути взяті до уваги судом при визначенні розміру неустойки (пені), зменшення розміру пені тощо, тому, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення пені по заборгованості за аліменти підлягають до задоволення у повному обсязі.
Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
За змістом статті 133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Як вбачається з матеріалів справи, Адвокат Загоруй О.В. здійснювала представництво ОСОБА_1 за позовом до відповідача про позбавлення батьківських права та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Відповідно до Договору про надання правової допомоги № б/н від 02.12.2025 з додатками; платіжними інструкціями, позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу адвоката у даній справі в розмірі 15 000,00 грн.
В постанові Верховного Суду від 13.05.2021 у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
Отже, беручи до уваги положення ЄСПЛ, висновки Верховного Суду, враховуючи співмірність складності справи та обсягу виконаної адвокатським об`єднанням роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. є співмірними згідно з обставинами цієї справи.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне з відповідача на користь позивача стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000, 00 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Обухівської міської ради, Обухівський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про позбавлення батьківських права та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів – задовольнити.
Позбавити батьківських прав  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) відносно її сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ), неустойку (пеню) за несплату аліментів в сумі 78 750 грн. 72 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Повний текст рішення складено та підписано 20.05.2026.

Суддя О.Б. Тиханський