Справа №:755/1764/25
Провадження №: 2/755/3508/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" травня 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Гончарука В.П.,
за участі секретарів Печуркіної Я.А., Оніщука Р.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 755/1764/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Десята Київська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Десята Київська державна нотаріальна та відповідно до позовних вимог просила суд:
Визнати недійсними наступні свідоцтва про право на спадщину за законом : 
на частину квартири номер АДРЕСА_1 , видане 25 лютого 2019 року державним нотаріусом Домашенко В.В. Десятої Київської державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_3 , отримане на підставі свідоцтва про право на спадщину за померлим ОСОБА_4 .
- на частину квартири номер АДРЕСА_1 , видане 25 лютого 2019 року державним нотаріусом Домашенко В.В. Десятої Київської державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_2 , отримане на підставі свідоцтва про право на спадщину за померлим ОСОБА_4 .
- на 1/4 частину квартири номер АДРЕСА_1 , видане 10 квітня 2024 року державним нотаріусом Шульгою Світланою Вікторівною Десятої Київської державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_2 , отримане на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом за померлою ОСОБА_3 .
- на 1/4 частину квартири номер АДРЕСА_1 , видане 10 квітня 2024 року державним нотаріусом Шульгою Світланою Вікторівною Десятої Київської державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_1 , отримане на підставі свідоцтва про право на спадщину за померлою ОСОБА_3 .
Скасувати Рішення державних нотаріусів Домашенко В.В. та Шульги Десятої Київської державної нотаріальної контори про державну реєстрацію прав обтяжень:
- про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 45683581 від 25 лютого 2019 року щодо реєстрації права власності на частину квартири (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1772920580000), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 ;
- про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме зо та реєстрі прав власності та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 45683581 від 25 лютого 2019 року щодо реєстрації права власності на 1/2 частину квартири (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1772920580000), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ;
- про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме зо та реєстрі прав власності та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 9169 від 10 квітня 2024 року щодо реєстрації права власності на частину квартири (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1772920580000), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ;
- про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме та реєстрі прав власності та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 9169 від 10 квітня 2024 року щодо реєстрації права власності на частину квартири (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1772920580000), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 3/8 частин у квартирі номер АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_2 померла їх з відповідачкою мама - ОСОБА_3 . 
За заявою відповідачки була відкрита спадкова справа № 397/2020, позивач також подала заяву про прийняття спадщини за законом. До складу спадкового майна увійшла 1/2 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 та грошові кошти у вигляді банківського вкладу.
Зазначає, що 10.04.2024 вона отримала свідоцтво на 1/4 частину в квартирі АДРЕСА_1 та частину заощаджень мами.
В той же день 10.04.2024 державний нотаріус, як реєстратор, зареєструвала право власності на вказану частину квартири.
Позивачка вказує, що саме тоді їй стало відомо про порушення її прав, оскільки вона вважала, що частка мами у квартирі повинна складати 3/4 частин, а не 1/2 частину квартири, а значить, що її частка суттєво зменшилася, оскільки вона мала отримати у власність шляхом спадкування за законом половину від 3/4 частин, тобто 3/8 частини замість 1/4 частини.
Вимоги обґрунтовані тим, що 09.08.1974 одружилися її батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
У 1975 році народилася відповідачка - її сестра ОСОБА_2 
04 листопада 1981 року їх з відповідачем батько став членом житлово-будівельного кооперативу «Вагоноремонтник -1».
25 листопада 1992 року був сплачений останній пайовий внесок за квартиру.
27 лютого 2008 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації батьку було видане свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
18 березня 2008 року право власності на квартиру було зареєстровано у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно за реєстровим № 485.
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер, при цьому заповіту батьком залишено не було.
Позивач зазначає, що вона заяву про прийняття спадщини за законом після смерті свого батька та заяви про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала. Вона була впевнена у тому, що оскільки квартира була набута батьками у шлюбі, після смерті батька, матір повинна була отримати у власність 1/2 частину квартири як частку у спільному сумісному майні подружжя, а другу частину квартири вона з відповідачкою повинні були отримати у власність по 1/4 частині кожна як спадщину за законом.
У квітні 2024 року державний нотаріус Домашенко В.В. видав свідоцтво про право на спадщину за законом тільки на 1/4 частину квартири, пояснивши, що матір та сестра після смерті батька успадкували квартиру по 1/2 частині кожна.
Вказує, що не врахування того, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя, видача свідоцтв про право на спадкування за законом в рівних частинах сестрі і матері, внесення вказаної інформації у державний реєстр прав власності на нерухоме майно, в подальшому призвело до порушення її законних прав та інтересів безпідставно зменшивши її частину у спадковому майні після смерті матері.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.02.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
24 лютого 2025 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов відзив на позов в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість та невідповідність дійсним обставинам справи.
27 лютого 2025 року до Дніпровського районного суду м. Києва від позивача надійшла відповідь на відзив в якій зазначає, що відповідачем до відзиву на позов не додано жодного доказу в обґрунтування викладених заперечень.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.03.2025 витребувано від Десятої Київської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 975/2018 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 та витребувано від Першої Київської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 397/2020 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 
24 березня 2025 року до Дніпровського районного суду м. Києва від Першої Київської державної нотаріальної контори надійшов лист № 1393/01-16 від 18.03.2025 в якому повідомляється про те, що Першою Київською державною нотаріальною конторою спадкова справа щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 не заводилася.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.04.2025, витребувано від Десятої Київської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 397/2020 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 
28 квітня 2025 року до Дніпровського районного суду м. Києва від Десятої Київської державної нотаріальної контори на виконання вимог ухвали суду надійшла копія спадкової справи № 975/2018 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 
29 квітня 2025 року до Дніпровського районного суду м. Києва від Десятої Київської державної нотаріальної контори на виконання вимог ухвали суду надійшла копія спадкової справи № 397/2020 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.01.2026, підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, з обставин викладених у позовній заяві, вказуючи на те, що відповідач ОСОБА_2 та матір ОСОБА_3 ввела в оману нотаріуса Десятої київської державної нотаріальної контори, в проваджені якого перебувала спадкова справа, заведена після смерті її батька ОСОБА_4 , вказавши те, що крім них, більше спадкоємців не має.
Додатково вказавши, що кошти які були надані відповідачем ОСОБА_2 та в послідуючому були повернуті відповідачу за судовим рішенням ніякого відношення до спадкового майна не мають.
Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти позову та просили відмовити у його задоволенні з обставин викладених у відзиві, вказуючи на те, що між позивачем та відповідачем за життя їх батьків існувала спільна домовленість, на підставі якої відповідач передала кошти позивачу за те, що остання не буде претендувати на спадкове майно ( спірну квартиру).
Після смерті батька ОСОБА_4 позивач не подавала заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, дотримуючись домовленості, але після смерті матері ОСОБА_3 позивач звернулася до нотаріуса про прийняття спадщини, чим порушила існуючу домовленість між відповідачем та позивачем, що стало підставою для звернення відповідача до суду щодо стягнення з позивача безпідставно отриманих коштів.
Кошти були повернуті відповідачу тільки після відкриття виконавчого провадження, що було відкрито на підставі судового рішення. 
При видачі свідоцтва на спадщину за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_4 не були порушені права позивача, так -як остання достовірно знала про смерть їх батька та будь - яких дій у встановлений законом термін щодо прийняття спадщини не здійснювала.
Та законних підстав для скасування вказаних свідоцтв не має. 
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомлено.
Суд, вислухавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, приходить до наступного.
Згідно свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 
27 лютого 2008 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на ім`я ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .
03 жовтня 2018 року до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися донька померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_3 .
На підставі поданих заяв, Десятою Київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 975/2018 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 
25 лютого 2019 року до Десятої Київської державної нотаріальної контори надійшла спільна заява ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.
Як убачається зі змісту поданої заяви, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначили про відсутність інших спадкоємців після померлого ОСОБА_4 
25 лютого 2019 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Домашенко В.В. видане свідоцтво № 6-118 про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_3 на частину квартири АДРЕСА_1 та свідоцтво № 6-119 про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 на частину квартири АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .
28 травня 2020 року до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася донька померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_2 .
На підставі поданої заяви, Десятою Київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 397/2020 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 
30 червня 2020 року до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася донька померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_1 
10 квітня 2024 року до Десятої Київської державної нотаріальної контори надійшли заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 
10 квітня 2024 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Шульга С.В. видане свідоцтво № 2-729 про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 та свідоцтво № 2-732 про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 на частину квартири АДРЕСА_1 .
26 грудня 2024 року до Десятої Київської державної нотаріальної контори за вх. № 2212/02-14 до спадкової справи № 975/2018 надійшла заява ОСОБА_1 в якій остання просить поновити строк для прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , вказуючи, що на момент відкриття та оформлення спадщини після смерті батька, вона участі в прийнятті спадщини не приймала виходячи з умов розписки, які в майбутньому були порушені.
27 грудня 2024 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Шульгою С.В. винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із пропуском ОСОБА_1 шестимісячного строку встановленого законом для прийняття спадщини.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначає, що вона заяву про прийняття спадщини за законом після смерті свого батька та заяви про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала. Вона була впевнена у тому, що оскільки квартира була набута батьками у шлюбі, після смерті батька, матір повинна була отримати у власність частину квартири як частку у спільному сумісному майні подружжя, а другу частину квартири вона з відповідачкою повинні були отримати у власність по частині кожна як спадщину за законом. У квітні 2024 року державний нотаріус Домашенко В.В. видав свідоцтво про право на спадщину за законом тільки на частину квартири, пояснивши, що матір та сестра після смерті батька успадкували квартиру по частині кожна.
Вказує, що не врахування того, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя та видача свідоцтв про право на спадкування за законом в рівних частинах сестрі і матері, внесення вказаної інформації у державний реєстр прав власності на нерухоме майно, в подальшому призвело до порушення її законних прав та інтересів безпідставно зменшивши її частину у спадковому майні після смерті матері, чим порушено право позивача, а саме зменшено її частку у спадковому майні.
З чого можна зробити висновок, що позивач достовірно знала про відкриття спадщини після смерті їх батька та не прийняла спадщину після смерті останнього, але при цьому не погоджується з часткою яку успадкувала відповідач по справі після смерті їх батька., вважаючи, що вказана частка є більшою.
Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (1218 ЦК України).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ч. ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
Як слідує з матеріалів справи, що позивач достовірно знаючи про спадкову справу у встановлений статтею 1270 ЦК України з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася, звернулася тільки 20.12.2024 р., причини пропуску в судовому засіданні позивач пояснити не змогла. 
Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Статтею 1226 ЦК України також визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.
Також статтею 1261 ЦК України визначено, що  у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Статтею 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до частин першої та другої статті 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності.
Згідно з підпунктом 4.21 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому Наказ Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи.
Як убачається з матеріалів спадкової справи 975/2018, заведеної після смерті спадкодавця ОСОБА_4 померлій ОСОБА_3 були роз`яснені вимоги ст. 63 СК України та остання відмовилася отримувати свідоцтво про право власності в порядку поділу майна подружжя.
Згідно зі статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Вказана правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. 
В подальшому ОСОБА_3 за життя не оспорювала свою частку права власності в спірній квартирі АДРЕСА_1 після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , з чого можна дійти висновку, що майнові права ОСОБА_3 порушені не були.
В судовому засіданні позивач не надала до суду належних та допустимих доказів порушення її майнового права при видачі свідоцтва про на спадщину за законом від 25.02.2019 р. після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , а також при складанні заяви від 25.02.2019 р. при складанні якої ОСОБА_3 ( матір позивача та відповідача) вказала, що спірна квартира є особистою власністю спадкодавця ОСОБА_4 , доказів того, що вказана заява була складена всупереч інтересам ОСОБА_3 в ході судового розгляду до суду надано не було. 
З врахуванням викладеного суд дійшов висновку, що не має підстав для збільшення частки позивача в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 .
Статтею 213 ЦПК України, визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованими. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.
Згідно із ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.
За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.
Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.
З врахуванням викладеного суд керуючись ст.ст. 22, 28 КЗпШС Україна, ст.ст. 60, 70 СК України, ст.ст.328, 1216, 1217 ,1218, 1223, 1224,1261- 1266 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 N 7,ст.ст. 2, 10, 48, 49, 51, 76, 77-81, 89, 209, 210, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Десята Київська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, скасування державеної реєстрації права власності та визнання права власності - відмовити. 
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи: 
Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_4 .
Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_5 .
Третя особа - Десята Київська державна нотаріальна контора, місце знаходження: 02100, м. Київ, вул. Набоки, 13/9, код ЄДРПОУ 02883162.
Повний текст судового рішення складено 12 травня 2026 року.

Суддя