Справа № 490/1822/26
н\п 2/490/2507/2026

Центральний районний суд м. Миколаєва
вул. Захисників Миколаєва, 41/12, м. Миколаїв, 54607 тел. (0512) 53-31-08
e-mail: inbox@ct.mk.court.gov.ua, web: ct.mk.court.gov.ua Код ЄДРПОУ 02892528

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2026 року          м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів,
ВСТАНОВИВ:
05.03.2026 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення неустойки у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів.
В обґрунтування вимог позивачка зазначає про те, що 02.03.2020 року Центральним районним судом м. Миколаєва було видано судовий наказ по справі №490/841/20, яким було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходів) боржника, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 10.02.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
06.05.2020 року Центральним відділом Державної виконавчої служби у. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі вищезазначеного судового наказу було відкрито виконавче провадження №61988583.
За проведеними стороною позивача розрахунками, за період з лютого 2020 року по лютий 2026 року, неустойка за несвоєчасну сплату аліментів відповідача на утримання спільної доньки становить: 11433117,00 грн. Оскільки, загальний розмір пені за прострочення по сплаті аліментів перевищує розмір загальної заборгованості відповідача за аліментами, сторона позивачки вважає можливим, виходячи із положень ч. 1 ст.196 СК України, стягнути з відповідача на користь позивачки пеню за прострочення по сплаті аліментів в розмірі 90858,90 грн.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2026 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.
05.03.2026 року матеріали справи передано для розгляду судді.
У період з 09.03.2026 року по 20.03.2026 року суддя Саламатін О.В. перебував у нарадчій кімнаті по кримінальній справі №490/1842/25.
Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 20.03.2026 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судом 15.04.2026 року було направлено відповідні запити та 28.04.2026 року отримана інформація щодо місць проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 .
Як вбачається з відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області від 28.04.2026 року, ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 26.01.2021 року знятий з реєстрації.
Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), проте в ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 20.03.2026 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідачу за адресою зареєстрованого місця проживання направлялись копія позовної заяви з додатками та ухвала про відкриття провадження у справі. Вказане поштове відправлення повернулось на адресу суду 13.04.2026 року з відміткою «повернення: адресат відсутній».
Відповідач, який повідомлявся про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, крім іншого, також і шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти позову.
Враховуючи рішення ЄСПЛ у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16), яким визначено, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду, а тому права такої особи щодо розгляду справи у його відсутності, порушені не були.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя.
В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Також, Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є: мати - ОСОБА_1 , батько - ОСОБА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 12.09.2018 року Заводським районним у м. Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис: 893.
Судовим наказом Центрального районного суду м. Миколаєва у справі №490/841/20 від 02.03.2020 року стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання спільної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходів) боржника, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 10.02.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Центрального відділу ДВС у м. Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, встановлено, що заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання доньки на користь ОСОБА_1 , станом на 28.02.2026 року складає 90858,90 грн.
Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.
Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, N 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 1 б липня 2015 Року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, N 31111 /04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно, несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).
Отже, з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.
У п. 22 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК Українивідповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі №6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі №6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі №6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі №6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, умножену на 1%.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
У частині восьмій статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Відповідно до положень ч. 1 статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Як було зазначено вище, відповідач ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів за період з лютого 2020 року по лютий 2026 року включно у розмірі 90858,90 грн.
Разом з тим, суд не погоджується з наданим позивачкою розрахунком заборгованості по неустойці (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі №569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18)».
У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року в справі №711/679/21, зроблено висновки, що: «загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства; учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи; стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів; розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%; при застосуванні формулювання "не більше 100 відсотків заборгованості" в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання "не більше 100 відсотків заборгованості" означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується».
Таким чином, виходячи із правових позицій Верховного Суду розмір неустойки (пені) по аліментах необхідно розраховувати наступним чином:
за лютий 2020 р. 1754.00 грн. х 29 днів х 1% = 508.00 грн. 
за березень 2020 р. 2802.00 грн. х 31 днів х 1% = 868.00 грн. 
за квітень 2020 р. 2522.00 грн. х 30 днів х 1% = 756.00 грн.
за травень 2020 р. 2621.00 грн. х 31 днів х 1% = 812.00 грн. 
за червень 2020 р. 2820.00 грн. х 30 днів х 1% = 846.00 грн. 
за липень 2020 р. 2932.00 грн. х 31 днів х 1% = 908.00 грн. 
за серпень 2020 р. 2816.00 грн. х 31 днів х 1% = 872.00 грн. 
за вересень 2020 р. 2908.00 грн. х 30 днів х 1% = 872.00 грн.
за жовтень 2020 р. 3020.00 грн. х 31 днів х 1% = 936.00 грн. 
за листопад 2020 р. 2963.00 грн. х 30 днів х 1% = 888.00 грн. 
за грудень 2020 року 3651.00 грн. х 31 днів х 1% = 1131.00 грн.
за січень 2021 року 3133.00 грн. х 31 днів х 1% = 971.00 грн. 
за лютий 2021 року 3098.00 грн. х 28 днів х 1% = 867.00 грн. 
за березень 2021 року 3365.00 грн. х 31 днів х 1% = 1 043.00 грн. 
за квітень 2021 року 3162.00 грн. х 30 днів х 1% = 948.00 грн. 
за травень 2021 року 3278.00 грн. х 31 днів х 1% = 1 016.00 грн. 
за червень 2021 року 3510.00 грн. х 30 днів х 1% = 1 053.00 грн. 
за липень 2021 року 3517.00 грн. х 31 днів х 1% = 1 090.00 грн. 
за серпень 2021 року 3437.00 грн. х 31 днів х 1% = 1 065.00 грн. 
за вересень 2021 року 3535.00 грн. х 30 днів х 1% =1 060.00 грн. 
за жовтень 2021 року 3397.00 грн. х 31 днів х 1% = 1 053.00 грн. 
за листопад 2021 року 3392.00 грн. х 30 днів х 1% =1 017.00 грн. 
за грудень 2021 року 4603.00 грн. х 31 днів х 1% = 1 426. 00 грн. 
за січень 2022 року 3595.00 грн. х 31 днів х 1% = 1 114.00 грн. 
за лютий 2022 року 3595.00 грн. х 28 днів х 1% = 1 006.00 грн. 
за березень 2022 року 3595.00 грн. х 31 днів х 1% = 1 114.00 грн. 
за квітень 2022 року 3595.00 грн. х 30 днів х 1% = 1 078.00 грн. 
за жовтень 2022 року 16 025.00 грн. х 31 днів х 1% = 4 967.00 грн. 
за листопад 2022 року 6 136.00 грн. х 30 днів х 1% = 1 840.00 грн. 
за грудень 2023 року 3 595.00 грн. х 31 днів х 1% =1 114.00 грн. 
за січень 2024 року 397.00 грн. х 31 днів х 1% = 123.00 грн. 
за лютий 2024 року 4 087.00 грн. х 28 днів х 1% = 1 114.00 грн.
за березень 2024 року 4 245.00 грн. х 31 днів х 1% = 1 315 .00 грн. 
за квітень 2024 року 4 245.00 грн. х 30 днів х 1% = 1 273.00 грн. 
за травень 2024 року 4 245.00 грн. х 31 днів х 1% = 1 315.00 грн. 
за червень 2024 року 4 245.00 грн. х 30 днів х 1% = 1 273.00 грн. 
за липень 2024 р. 1 953.00 грн. х 31днів х 1% = 605.00 грн. 
за серпень 2024 р. 3 637.00 грн. х 31 днів х 1% = 1 127.00 грн. 
за вересень 2024 р. 5 284.00 грн. х 30 днів х 1% = 1 585.00 грн. 
за листопад 2024 р. 4 245.00 грн. х 30 днів х 1% = 1 273.00 грн. 
за грудень 2024 року 4 245.00 грн. х 31 днів х 1% = 1 315.00 грн. 
за лютий 2025 року 5 102.00 грн. х 28 днів х 1% = 1 428.00 грн. 
за березень 2025 року 5 605.00 грн. х 31 днів х 1% =1 737.00 грн. 
за квітень 2025 року 5 340.00 грн. х 30 днів х 1% = 1 602.00 грн. 
за травень 2025 року 5 514.00 грн. х 31 днів х 1% = 1 709.00 грн. 
за червень 2025 року 5 817.00 грн. х 30 днів х 1% = 1 745.00 грн. 
за липень 2025 року 5 911.00 грн. х 31 днів х 1% = 1 832.00 грн. 
за серпень 2025 року 5 793.00 грн. х 31 днів х 1% = 1 795.00 грн. 
за вересень 2025 року 6 144.00 грн. х 30 днів х 1% = 1 843.00 грн. 
за жовтень 2025 року 6 113.00 грн. х 31 днів х 1% = 1 895.00 грн. 
за листопад 2025 року 6 087.00 грн. х 30 днів х 1% = 1 826.00 грн. 
за грудень 2025 року 7 427.00 грн. х 31 днів х 1% = 2 302.00 грн. 
за січень 2026 року 7 427.00 грн. х 31 днів х 1% = 2 302.00 грн. 
за лютий 2026 року 7 427.00 грн. х 28 днів х 1% = 2 079.00 грн.
Таким чином, загальна сума по неустойці (пені) за 54 місяці складає 70652,00 грн. 
Враховуючи, що згідно наведеного судом розрахунку заборгованості за прострочення сплати аліментів, неустойка (пеня) за несплаченими аліментами становить 70652,00 грн, вказана сума пені не перевищує розмір заборгованості на яку вона нараховується, тому суд приходить до висновку, що є підстави для часткового задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 70652,00 грн.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає до часткового задоволення, а позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1331,20 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), про стягнення неустойки у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів, задовольнити частково.
В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з лютого 2020 року по лютий 2026 року включно у сумі 70652 (сімдесят тисяч шістсот п`ятдесят дві) гривні 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір по справі у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одну) гривню 20 копійок.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя         О.В. Саламатін