П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/589/26	

Перша інстанція: суддя Біоносенко В. В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду
у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.
суддів – Бойка А.В., Тарновецького І.І.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (далі – відповідач, Департамент), в якому просить:
- визнати протиправними дії щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийняте рішення про виплату, у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності з причин безпосередньої участі у бойових діях, забезпечені здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування, збройної агресії; 
- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності з причин безпосередньої участі у бойових діях, забезпечені здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування, збройної агресії та здійснити виплату такої допомоги з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що рішенням медико-соціальної експертизи від 26.04.2024 його визнано непридатним до служби в поліції зі встановленням ІІ групи інвалідності, яка пов`язана зі службою в поліції, внаслідок чого 03.12.2024 призначена виплата одноразової грошової допомоги у розмірі 272 520 грн., що становить 90 розмірів прожиткового мінімуму станом на 01.01.2024. 
Надалі, як пояснює позивач, постановою ВЛК №18 від 07.10.2025 та рішенням експертно команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 21.11.2025 визначено, що захворювання, яке є причиною встановлення ІІ групи інвалідності, є захворюванням, отриманим під час безпосередньої участі у бойових діях, у зв`язку із забезпечення заходів з національної безпеки і оборони та відсічі збройної агресії. Таким чином, оскільки після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) змінений її причинний зв`язок, на думку позивача, розмір виплати, передбаченої статтею 99 Закону України «Про Національну поліції» тепер становить 300 розмірів прожиткового мінімуму. На звернення позивача до Департаменту щодо виплати одноразової грошової допомоги у відповідному розмірі отримав відповідь про відсутність правових підстав для здійснення таких виплат.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року в задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції стосовно правомірності відмови Департаменту щодо виплати одноразової грошової допомоги у сумі, що дорівнює 300 розмірів прожиткового мінімуму.
Мотивуючи свою позицію апелянт наголошує на тому, що Законом України «Про Національну поліцію» прямо передбачено диференційований підхід до визначення розміру одноразової грошової допомоги поліцейським у разі встановлення інвалідності, оскільки її розмір залежить від причин настання інвалідності. 
Зокрема, у разі визначення інвалідності внаслідок безпосередньої участі у бойових діях, заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, держава гарантує виплату одноразової грошової допомоги у підвищеному розмірі — 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату. 
На переконання апелянта, саме причина інвалідності є ключовим критерієм визначення розміру соціальної виплати, а відсутність детального процедурного врегулювання в Законі «Про Національну поліцію» доплати одноразової грошової допомоги у розмірі, визначеному для осіб з інвалідністю, яка отримана під час безпосередньої участі у бойових діях, з урахуванням раніше виплачених сум по захворюванню не може покладати на таку особу негативні наслідки та фактично нівелювати його право на підвищений рівень соціального захисту. 
Департамент у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, які узгоджуються із позицією суду першої інстанції, зазначає про безпідставність поданої скарги. Зокрема, відповідач відзначає, що рішення ВЛК від 07.10.2025 про зміну причинного зв`язку втрати позивачем працездатності жодним чином не змінює підстав для призначення одноразової грошової допомоги, та не має наслідком збільшення її розміру. Висновки суду про відмову у задоволенні заявленого позову вважає законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим в задоволенні скарги просить відмовити, а рішення суду - залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 1984 року народження, проходив службу в органах Національної поліції України, на посаді інспектору взводу №2 роти №2 батальйону №4 полку Управління поліції особливого призначення №2 Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та має спеціальне звання капітан поліції.
26.04.2024 військово-лікарською комісією Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївській області» прийняте рішення, яким позивачу встановлений діагноз: тривожно-депресивний розлад органічного генезу із стійкою різко вираженою симптоматикою, визнаний непридатним до служби в поліції, захворювання, Так, пов`язане з проходженням служби в поліції.
09.09.2024 рішенням медико-соціальної експертної комісії, оформленого довідкою серії 12 ААГ №520224 ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності, із визначенням: причина інвалідності: проходження служби в поліції (а.с.28).
03.12.2024 Департаментом поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » прийнятий Наказ №1399, яким вирішено про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності, передбаченої статтями 97, 99 Закону України «Про Національну поліцію» в розмірі 272 520 грн., що становить 90 розмірів прожиткового мінімуму.
07.10.2025 військово-лікарською комісією Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївській області» прийнято постанову №18, внесені зміни до свідоцтва про хворобу №238 від 26.04.2024, а саме причинний зв`язок (проходження служби в поліції скасовано, встановлено новий причинний зв`язок: Захворювання, ТАК, отримане під час безпосередньої участі у бойових діях, забезпечені здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування, збройної агресії.
21.11.2025 рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №174/25/2728/В (номер рішення 174/25/2728/Р), ОСОБА_1 встановлений основний діагноз: F06.4 – Тривожний розлад органічного ґенезу (п. 17.1.7), причина інвалідності - Захворювання, ТАК, отримане під час безпосередньої участі у бойових діях, забезпечені здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування, збройної агресії (п. 17.1.10) (а.с.29-30).
В грудні 2025 року, ОСОБА_1 звернувся до Департаменту із заявою про проведення виплати одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності, передбаченої статтями 97, 99 Закону України «Про Національну поліцію» із врахуванням зміненого причинного зв`язку захворювання та збільшенням виплати з 90 розмірів прожиткового мінімумів до 300 розмірів.
Департамент листом від 23.12.2025 стосовно виплати одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейського повідомив про відсутність правових підстав для здійснення перерахунку раніше виплаченої одноразової грошової допомоги.
Вирішуючи спір та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що втрату працездатності позивачем неможливо кваліфікувати за пунктом 3 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки, вона хоч і знаходиться в причинному зв`язку з безпосередньою участю у бойових діях, забезпечені здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування, збройної агресії, але є наслідком захворювання, а не поранення (контузії, травми або каліцтва). Натомість, як зазначив суд, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 97 цього Закону, кваліфікується факт втрати працездатності, як внаслідок захворювання так і поранення (контузії, травми або каліцтва). З огляду на наведене суд дійшов висновку, що рішення військово-лікарської комісії про зміну причинного зв`язку втрати позивачем працездатності жодним чином не змінює підстав для призначення одноразової грошової допомоги, та не має наслідком збільшення її розміру. 
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідаючи на доводи апелянта стосовно помилковості висновку суду про правомірність відмови Департаменту у здійсненні перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності поліцейським, зокрема, 300 розмірів прожиткового мінімуму, колегія суддів керується наступним.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі – Закон № 580-VIII)
З метою забезпечення виконання повноважень, покладених на поліцію, статтею 62 Закону № 580-VIII передбачені гарантії професійної діяльності поліцейського; зокрема, держава гарантує поліцейському право на отримання соціального і правового захисту, передбаченого Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Стаття 97 Закону № 580-VIII визначає, що в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського виплачується одноразова грошова допомога. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі: визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
Стаття 99 Закону № 580-VIII визначає розміри одноразової грошової допомоги, частина 1 якої унормовує, що розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Так, відповідно до підпункту б) пункту 4 частини 1 статті 99 Закону №580-VIII, у разі визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності II групи допомога становить - 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату
Відповідно до підпункту б) пункту 3 частини 1 статті 99 Закону №580-VIII розмір одноразової грошової допомоги поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності II групи допомога становить - 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Відповідно до частини 1статті 100 Закону № 580-VІІІ визначення інвалідності та ступеня втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейським здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до закону та інших нормативно-правових актів.
Частиною 6 статті 100 Закону № 580-VІІІ передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.
Статтею 101 Закону № 580-VІІІ встановлено підстави, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме: якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком:
а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням;
б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом);
г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.
Згідно із частиною 2 статті 97 Закону № 580-VІІІ порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України №4 від 11.01. 2016 затверджений Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 163/28293, який набрав чинності 29.02.2016 (далі - Порядок № 4).
Підпунктом 2 пункту 4 розділу І Порядку № 4, визначено випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського, зокрема, під час виконання службових обов`язків (пункти 3, 5 частини 1 статті 97 Закону) - випадок, пов`язаний із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Згідно із пунктами 1 та 2 розділу IV Порядку №4 фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2.
Пункт 8 розділу IV Порядку №4 передбачає, якщо поліцейському після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Отже, призначення та виплата одноразової грошової допомоги в разі визначення втрати працездатності поліцейського (як соціальної виплати, гарантованої допомоги з боку держави) здійснюється, зокрема, у разі отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань поліції, визначених Законом № 580-VIII.
При цьому, приписами пункту 24 частини 1 статті 23 Закону № 580-VIII встановлено, що одним з основних завдань поліції, зокрема, є участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.
Аналізом наведеного правового регулювання, колегія суддів приходить до висновку, що право на одноразову грошову допомогу, передбачене Законом №580-VIII для поліцейських, має на меті надання одноразової державної фінансової підтримки особі у зв`язку з настанням соціального ризику (втрати працездатності) під час виконання обов`язків публічної служби, джерелом фінансування якої є Державний бюджет України. 

Повертаючись до матеріалів справи, колегія суддів враховує, що довідкою МСЕК серії 12 ААГ №520224 від 09.09.2024 ОСОБА_1 встановлена ІІ-га група інвалідності, із визначенням: причина інвалідності: проходження служби в поліції, Департамент.
На виконання положень статей 97, 99 Закону № 580-VIII позивачу виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 272 520 грн., що становить 90 розмірів прожиткового мінімуму.
Водночас, як мовилося вище, постановою військово-лікарської комісії ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївській області» №18 від 07.10.2025 внесені зміни до свідоцтва про хворобу позивача, а саме: причинний зв`язок (проходження служби в поліції скасовано, встановлено новий причинний зв`язок: Захворювання, ТАК, отримане під час безпосередньої участі у бойових діях, забезпечені здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування, збройної агресії.
Внаслідок зміни причинного зв`язку отримання захворювання, апелянт вважає, що має право на отримання допомоги у сумі 300 розмірів прожиткового мінімуму, при цьому зазначає про те, що відмова відповідача порушує його права на отримання вказаної допомоги.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги та зауважує, що ОСОБА_1 після встановлення з 09.09.2024 ІІ-ої групи інвалідності, у зв`язку з захворюванням, отриманим під час проходження служби в поліції, відповідно до положень наведених у статті 97 Закону №580-VIII отримав одноразову грошову допомогу у розмірі 272 520 грн.
Таким чином, можна дійти висновку, що позивач реалізував своє право на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення ІІ-ої групи інвалідності, тому правові підстави для призначення йому повторно одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, внаслідок встановлення іншого причинного зв`язку, тобто, визначення, що захворювання пов`язане із захистом Батьківщини, відсутні.
Доводи апелянта жодним чином не спростовують висновків суду про безпідставність поданого позову та ґрунтуються на помилковому трактуванні норм права. Посилання апелянта на те, що вичерпний перелік підстав для відмови у призначенні та виплати одноразової грошової допомоги, передбачений статтею 101 Закону №580-VIII є безпідставним, оскільки позивач реалізував своє право на отримання вказаної допомоги, а тому відсутні підстави стверджувати про порушення його права на отримання відповідної допомоги у разі втрати працездатності.
Посилання апелянта на пункт 19 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975, який регулює порядок виплати допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, колегія суддів також вважає недоречним, адже він не регулює порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських.
Таким нормативно-правовим актом є Порядок №4, який, зокрема, не містить таких положень, а передбачені пунктом 8 розділу IV Порядку №4 положення передбачають виплату збільшеного розміру лише у випадку встановлення більшого ступеня втрати працездатності або встановлення інвалідності, а тому колегія суддів вважає, що доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову та вважає, що рішення суду ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, а тому підстави для скасування правильного по суті рішення відсутні.
На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять аргументів, яким би не була надана правова оцінка судом першої інстанції. Будь-яких інших доводів, з боку апелянта, які б могли свідчити про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, апеляційна скарга не містить. 
Колегія суддів вважає, що надала відповідь на поставлені в апеляційній скарзі питання та не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Оскільки суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, колегія суддів вважає, що підстави для скасування судового рішення та задоволення скарги відсутні.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України

Головуюча суддя О. А. Шевчук 

суддя А. В. Бойко

суддя І. І. Тарновецький