Справа №229/2406/22 
1-кп/212/195/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2026 року м. Кривий Ріг 

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області в залі судових засідань у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 22022050000001127 від 04 червня 2022 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець селища Фащівка, Перевальського району, Луганської області, зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , пенсіонер, маючого на утриманні малолітню доньку ОСОБА_6 , раніше не судимий, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 Кримінального кодексу України, внесеному в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №22022050000001127 від 04 червня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

24.08.1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки (далі за текстом – ВР УРСР) схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави – України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що ВР УРСР проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація (далі за текстом – РФ).
Згідно з п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, РФ, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії й Сполучені Штати Америки (далі за текстом – США) підтвердили Україні їх зобов`язання, згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язались утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності, чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй (далі за текстом – ООН).
31.05.1997 року відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань по Заключному акту Наради з безпеки і співробітництва в Європі Україна та РФ уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ (ратифікований Законом України від 14.01.1998 №13/98-ВР та Федеральним Законом РФ від 02.03.1999 № 42 ФЗ). Відповідно до ст. ст. 2-3 зазначеного договору РФ зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та будівництво відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або загрози силою, включаючи економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.
Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету та від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, встановлено, що ні одна з держав не має право здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.
Положеннями ст. ст. 1-3 Основного Закону України – Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.
Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.
Відповідно до ст. ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається ВР України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією України, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області. 
Наприкінці 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, в окремих невстановлених осіб виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України, зокрема, шляхом створення і фінансування терористичної організації на території Донецької та Луганської областей України.
Так, під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та ЗС РФ, 07 квітня 2014 року на території Донецької області України створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі – «ДНР»), а 
27 квітня 2014 року на території Луганської області України – терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі – «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і по теперішній час.
Контроль та координація діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та ЗС РФ.
11.05.2014 в окремих містах та районах Донецької та Луганської областей, всупереч законодавству України, проведено вказаний так звані «референдуми», за результатами якого 12.05.2014 проголошено про так званий суверенітет «ДНР» та «ЛНР».
Окрім того, утримання частин території Донецької та Луганської областей, взятих представниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР» під контроль шляхом насильницьких злочинних дій, та досягнення завдання щодо зміни меж території та державного кордону України у спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, потребує значних людських ресурсів, проведення їх навчання та забезпечення озброєнням та військовою технікою для можливості здійснення опору Збройним Силам України (далі за текстом – ЗС України), вчинення інших терористичних актів з метою залякування населення, провокації воєнного конфлікту тощо.
При цьому, намагання досягти однієї з цілей, а саме створення в очах міжнародної спільноти та місцевих мешканців образу «ДНР» та «ЛНР» як легітимного державного утворення, що мають власні органи державної влади, місцевого самоврядування та військові, в тому числі, збройні формування, призвело до прийняття ватажками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР» рішення щодо створення та функціонування окремих організованих груп, об`єднаних єдиним планом здійснення ними злочинної діяльності по закріпленим напрямкам, тобто окремих злочинів терористичної організації в цілому. В межах вказаних організованих груп розділені функції між її учасниками з ієрархічним закріпленням їх обов`язків.
Так, на учасників силового блоку покладаються наступні обов`язки:
- ведення терористичної діяльності проти органів державної влади України, військових підрозділів України та мирного населення, а саме здійснення з використанням невстановленої органами досудового розслідування військової техніки, в тому числі артилерійського озброєння (самохідні артилерійські установки, реактивні системи залпового вогню тощо), вогнепальної зброї (кулемети, автомати, гвинтівки тощо) та боєприпасів (артилерійські снаряди, міни, гранати тощо) терористичних актів (обстріли з артилерійського озброєння та вогнепальної зброї) щодо військовослужбовців ЗС України й інших військових формувань України, задіяних у проведенні АТО й ООС на території Донецької та Луганської областей, працівників органів влади України й інших осіб, в тому числі і мирного населення, з метою дестабілізації обстановки на території Донецької та Луганської областей та України в цілому, сприяння втрати авторитету органів державної влади України та сприяння подальшому захопленню територій Донецької та Луганської областей не передбаченими законом збройними формуваннями (далі за текстом – НЗФ) терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР»; 
- створення НЗФ та участь у їх діяльності;
- вербування нових учасників до складу силового блоку «ДНР» та «ЛНР», і керівництво їхніми діями;
- вчинення терористичних актів та диверсій на території України;
- організація та ведення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України і військовослужбовцями ЗС України, задіяними у проведенні АТО й ООС;
- захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об`єктів на території Донецької та Луганської областей;
- з метою опору представникам державної влади України та унеможливлення припинення злочинної діяльності правоохоронними органами України та ЗС України, організація у групи осіб, які є прихильниками злочинної діяльності учасників терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», озброєння зазначених осіб та керівництво їхніми діями;
- силова підтримка учасників політичного блоку та інших незаконних утворень терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», а також укріплення й охорона зайнятих ними будівель та споруд;
- викрадення осіб з метою отримання матеріальної вигоди та залякування мешканців, які підтримують діючу легітимну владу в Україні;
- захоплення зброї чи заволодіння в інший спосіб бойовими припасами, вибуховими речовинами, військовою технікою, транспортними засобами, а також будівництво укріплень з метою протидії діяльності осіб, задіяних у ході проведення АТО й ООС і забезпечення власної злочинної діяльності;
- організація поставок зброї, бойових припасів, вибухових речовин, військової техніки та їх розподіл серед учасників терористичної організації;
- організація виробництва, налагоджування ремонту деяких видів зброї та бойових припасів, створення так званого військово-промислового комплексу терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР»;
- незаконне переслідування фізичних та юридичних осіб, які перебувають як на тимчасово окупованій території, так і за її межами, за невиконання ними вимог учасників терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», в тому числі і незаконне позбавлення волі таких осіб, заволодіння їх майном на користь терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР» тощо.
Одним із основних завдань учасників терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР» є зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, утримування захопленої частини території Донецької області під своїм контролем, вплив на прийняття рішень, вчинення та не вчинення дій органами державної влади України шляхом застосування зброї, вчинення обстрілів, вибухів, підпалів та інших дій, що створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.
Враховуючи викладене, так звані «Донецька народна республіка» та «Луганська народна республіка» є стійкими об`єднаннями невизначеної кількості осіб (більше трьох), які створені з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому відповідно до абз. 19 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичними організаціями.
07.04.2014 року за поданням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із Головою Служби безпеки України, та відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони (далі за текстом – РНБО) України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» на території Донецької та Луганської областей розпочато проведення АТО, яка тривала до 30.04.2018, надалі отримавши формат ООС. 
07.10.2014 року наказом керівника АТЦ при СБУ за № 33/6/9 районами проведення АТО визначені території Донецької та Луганської областей.
З квітня 2014 року по теперішній час учасниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», що реалізують злочинний умисел щодо досягнення вищезазначених завдань, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади і місцевого самоврядування, зокрема, щодо визнання легітимності діяльності «ДНР» та «ЛНР» та влади їх керівників, здійснюються захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів інфраструктури на території Донецької та Луганської областей, акти застосування збройної сили проти військовослужбовців ЗС України, правоохоронних органів України й інших представників сил АТО й ООС у відновленні територіальної цілісності України та забезпеченні правопорядку, вчиняються інші кримінальні правопорушення. 
Як наслідок, частина територій Донецької та Луганської областей опинилась під контролем представників терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», підконтрольних РФ та відповідно до Постанови ВР України № 254-VIII від 17.03.2015 «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», Постанови ВР України № 252-VIII від 17.03.2015 «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування», та Закону України від 18.01.2018 «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» набула статусу тимчасово окупованої території.
Чисельні злочини, вчинені представниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР» або за їх участі визнані у зверненнях ВР України до міжнародних організацій та іноземних держав щодо визнання «ДНР» та «ЛНР» терористичними організаціями. Зокрема, у Зверненні ВР України до ООН, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи (далі за текстом – ПАРЄ), Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї Організації з безпеки і співробітництва в Європі (далі за текстом – ОБСЄ), Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання РФ державою-агресором, затвердженому Постановою ВР України від 27.01.2017 за № 129-VIII, та Зверненні до Європейського Парламенту, ПАРЄ, національних парламентів держав-членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому Постановою ВР України від 14.01.2015 за № 106-VIII, Постанові ВР України «Про Заяву Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтриманого Російською Федерацією міжнародного тероризму» від 22.07.2014 за № 1597-VII, Постанові ВР України «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21.04.2015 за № 337-VIII, Постанові ВР України «Про Заяву Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України» від 22.07.2014 за № 1596-VII, Постанові ВР України «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» і «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 за № 145-VIIІ.
Факт створення «ДНР» та «ЛНР» за підтримки та під контролем РФ визнано Резолюцією ПАРЄ від 12.10.2016. При цьому в Резолюції зазначено, що «ДНР», «ЛНР» та всі їх «установи» не мають будь-якої легітимності у відповідності до українського або міжнародного права.
Незаконні збройні формування терористичних організацій «ДНР» і «ЛНР», іррегулярні збройні формування РФ та військовослужбовці ЗС РФ чинять збройний опір Україні у відновленні територіальної цілісності та забезпеченні правопорядку, при цьому учасники політичного блоку вказаних терористичних організацій, за підтримки та сприяння представників влади РФ під виглядом органів державної влади, створили окупаційні адміністрації Російської Федерації, які забезпечують подальшу окупацію та здійснюють управління вказаними територіями на місцевому рівні.
Оскільки окупація АР Крим і м. Севастополя, частини Донецької і Луганської областей України не принесла бажаних результатів у вигляді встановлення впливу над політичними та економічними процесами в Україні, відмови від співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації, та відмови від євроінтеграційного курсу розвитку країни, вищим політичним і військовим керівництвом РФ вирішено перейти до наступного етапу збройної агресії проти України, розв`язаної ще з лютого 2014 року, а саме до повномасштабного вторгнення на територію України із застосуванням ЗС РФ та інших воєнізованих формувань РФ. 
З листопада 2021 року представники влади та ЗС РФ, з метою підготовки до повномасштабного нападу на Україну, організували перекидання підрозділів ЗС та інших військових формувань РФ до кордонів України, що пояснювалося запланованими спільними російсько-білоруськими навчаннями «Союзна рішучість-2022», які розпочалися 10 лютого 2022 року.
Станом на 8 лютого 2022 року вздовж усього кордону з Україною з боку РФ, Республіки Білорусь та тимчасово окупованих територій України зосереджено 140 тис. військових РФ, включаючи повітряний та морський компонент.
З метою створення приводів для ескалації воєнного конфлікту і здійснення спроби виправдання своєї агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою, представниками влади та ЗС РФ розроблено окремий план, який передбачав вчинення дій, спрямованих на введення в оману і залякування громадян РФ та мешканців тимчасово окупованих територій України, а також вчинення провокацій, які полягали у імітації нападів і вогневих ударів, вчинених нібито підрозділами ЗС України по території РФ та тимчасово окупованим територіям України. 
Одночасно із зазначеним передбачалося визнання керівництвом РФ «Донецької народної республіки» і «Луганської народної республіки» незалежними державами та отримання від них звернення з запитом про надання військової підтримки, яка викликана нібито агресією Збройних Сил України.
На виконання зазначених намірів, 15 лютого 2022 року Державна дума Російської Федерації звернулася до Президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність «самопроголошених Донецької та Луганської народних республік». 
18 лютого 2022 року керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей повідомлено про проведення евакуації місцевого населення тимчасово окупованих територій України до Ростовської області, що пояснювалося вигаданими застереженнями про те, що Збройні Сили України мають намір атакувати тимчасово окуповані території та здійснити їх силове повернення під контроль України.
19 лютого 2022 року вказаними особами було оголошено так звану загальну мобілізацію жителів тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей.
21 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до Президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність так званих Донецької та Луганської народних республік.
В цей же день, Президент Російської Федерації скликав позачергове засідання Ради безпеки Російської Федерації, де обговорено питання щодо доцільності визнання незалежності Донецької та Луганської народних республік.
Службові особи з числа вищого керівництва РФ, які входять до складу Ради безпеки РФ, публічно підтримали звернення Державної думи РФ та заявили про необхідність визнання Президентом РФ незалежності «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки».
Цього ж дня Президент Російської Федерації підписав указ про визнання незалежності Донецької народної республіки та Луганської народної республіки.
22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації підписав з керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей договори про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу, які в той же день ратифіковані Державною думою та Радою Федерації РФ. 
В цей же день Президент Російської Федерацію, реалізуючи злочинний план, з метою надання видимості законності дій по нападу на Україну, направив до Ради Федерації РФ звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.
23 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до Президента Російської Федерації з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними воєнної агресії «українського режиму щодо населення» так званих Донецької та Луганської народних республік.
24 лютого 2022 року о 5 годині президент російської федерації оголосив про своє рішення почати «військову операцію в Україні». 
У період із 5 години 24 лютого 2022 року до 24 травня 2022 року, включно підрозділи ЗС та інших військових формувань РФ, а також підконтрольних їм НЗФ терористичних організації «ДНР» та «ЛНР», здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. Метою зазначених дій є вплив на прийняття політичних рішень, вчинення та не вчинення дій органами державної влади України.
24 травня 2022 року військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації, шляхом збройної агресії, спільно з представниками так званої «ДНР», «ЛНР», здійснили окупацію м.Світлодарськ Донецької області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами.
Відповідно до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 23 червня 2022 року, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25 квітня 2022 року № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 24 червня 2022 року № 134) Світлодарська міська територіальна громада Донецької області є тимчасово окупованою територією України.
Достовірно усвідомлюючи усі вищенаведені обставини, поділяючи ідеї окупації України країною-агресором та бажаючи настання цих наслідків, у невстановлений час, але не пізніше 24.05.2022 року, громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуваючи на території міста Світлодарськ Донецької області, діючи умисно, здійснив інше сприяння діяльності терористичної організації. 
З цією метою, 24 травня 2022 року перебуваючи на окупованій території у місті Світлодарськ Донецької області, цього ж дня провів представників терористичної організації «ДНР», «ЛНР» та окупаційних військ РФ на територію складських та офісних приміщень, що належать на праві приватної власності ОСОБА_7 за адресами: АДРЕСА_2 та будинок АДРЕСА_2 , для подальшого розміщення їх особового складу на території вказаних будівель.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 , слід кваліфікувати за частиною 1 статті 258-3 КК України, інше сприяння діяльності терористичної організації. 

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вину у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень при обставинах, що зазначенні в обвинувальному акті повністю не визнав. Обвинувачений ОСОБА_5 додатково суду пояснив, що в 2017 році пішов на пенсію, за вислугою років як працівник на той час міліції системи Міністерства Внутрішніх Справ України. З 2017 по 2021 рік працював на Миронівській ТЕС ПАТ Донецькобленерго начальником охорони. Також на вказаній станції працював ОСОБА_8 , який є родичем працівника Служби Безпеки України. На Миронівській ТЕС було виявлено факт крадіжки, а тому ОСОБА_8 було «вигнано» з роботи. Йому запропонували стати начальником охорони Вуглегірської ТЕС ПАТ «Ценртенерго». В травні 2021 року заступив на посаду начальника Вуглегірської ТЕС Відділу Державної Служби Охорони Поліції Охорони, так як було виграно тендер. Він набрав команду працівників у кількості 120 чоловік, так як попередні працівники були звільнені. На протязі його роботи в 2021 році були виявлені факти крадіжок, нова охорона заважала здійснювати крадіжки. 
В 2013 році він проходив службу на посаді начальника штабу Єнакіївського відділу міліції ГУ МВС України в Донецькій області. Раніше ОСОБА_9 був засуджений за економічні злочини та Мечетний був в гарних відносинах з ОСОБА_10 , який є начальником Бахмутського відділу СБУ.
23 травня 2022 року о 17 годинні дамба була зірвана та на дамбі були блокпости. Відстань від міста Свілодарська до дамби 2-4 кілометра. Йому зателефонував охоронець та повідомив його, що охоронець отримав тілесні ушкодження. Він поїхав на місце, де охоронець отримав поранення. Він зателефонував головному лікарю Світлодарської лікарні та своєму керівникові ОСОБА_11 . 
24.05.2022 року близько 15 години йому зателефонував головний лікар Світлодарської лікарні ОСОБА_12 та запропонував йому приїхати в лікарню, стосовно пораненого охоронця. Він переговорив з лікарем 5-10 хвилин та зателефонував начальнику ОСОБА_11 та повідомив обставини, що стосуються стану здоров`я та лікування пораненого охоронця. 
Коли зірвали дамбу, місто стало окупованим. На території Вуглегірської ТЕС залишалась караульна зміна до 20 охоронців, а тому потрібно було вивести людей зі станції. Після розмови з головним лікарем ОСОБА_13 , він був біля свого будинку, він, діти, дружина, сусіди, де були до вечора. Від його будинку до бази Мечетного відстань 2-2.5 кілометра.
25.05.2022 року він взяв з собою ОСОБА_14 , щоб поїхати на блокпост під назвою «гараж» у сірій зоні, вони пройшли біля блокпосту російської армії. 
Йому на телефон зателефонувала дружина та повідомила, що прийшла жінка з відділу кадрів теплової станції та просить його провести її на територію підконтрольну Україні. Він, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ця жінка пішки пішли в сторону Вуглегірської ТЕС. Коли прийшли та ТЕС, він побачив своїх співробітників, їх було людей 20, які пішли в сторону міста. 
Він з 25 по 29 травня 2022 року був на території Вуглегірської ТЕС, за периметр станції не виходив. 

Вислухавши сторону обвинувачення, обвинуваченого, вислухавши свідків, дослідивши надані стороною обвинувачення та захисту докази, суд вважає, що винність ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України доказується повністю наступним:
- витягом з кримінального провадження №22022050000001127 від 04 червня 2022 року, згідно якого зареєстровані відомості до ЄРДР 04.06.2022 року осіб, щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України;
-показами свідка ОСОБА_7 , який суду пояснив, що є засновником ТОВ «БУДМОНТАЖІЗОЛЯЦІЯ» станом на травень 2022 року. ОСОБА_16 в травні 2022 року було окуповано та йому належить на праві приватної власності нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та №97а, яке використовує в господарській діяльності ТОВ «БУДМОНТАЖІЗОЛЯЦІЯ», власником він був на той час. Нежитлові будівлі являють собою комплекс будівель та огородженою окремою територією під відеонаглядом, там раніше розташовувався відділ міліції. Це було 24 травня 2022 року, йому зателефонував охоронець території та повідомив, що зайшли військові. Він дистанційно увімкнув зображення відеофіксації території та побачив, що люди у військовій формі заходять на території, що йому належить, разом з військовими був ОСОБА_17 . Військових було 8-10 чоловік, а також був ОСОБА_17 . Його думка така, що ОСОБА_18 був разом з військовими. Вони стояли, щось розмовляли, ОСОБА_17 також щось розмовляв. Насильницьких дій з боку військових, щодо ОСОБА_18 не було. Після переглянутого, він зателефонував до заступника міського голови ОСОБА_19 та міському голові. Потім його юрист написав листа до СБУ. Охоронця його бази вигнали в перший день, після захоплення його бази. Йому охоронець також повідомив, що прийшли військові, разом з військовими був ОСОБА_18 . Зараз охоронець знаходиться на окупованій території. Військові забрали його офіс, вони також на даний час там знаходяться. Записи з камер відеоспостереження відсутні. Заяву до СБУ писав, що на території його бази військові;
-показами свідка ОСОБА_20 , який суду показав, що в 2022 році працював заступником керівника Світлодарської адміністрації. 24 травня 2022 року відбулася окупація міста Світлодарська. Він знає ОСОБА_21 , так як раніше працював у прокуратурі та проводили обшуки та території ТОВ «БУДМОНТАЖІЗОЛЯЦІЯ» за адресою: АДРЕСА_2 та №97а. Йому зателефонував ОСОБА_22 та повідомив, що люди у військовій формі зайшли на території його бази разом із ОСОБА_23 . Нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_2 є гарними будівлями, так як територія огороджена, в будівлях є підвали, прохідна, майже режимний об`єкт. Він ОСОБА_24 не знає, знає його дружину, яка перейшли на протилежну сторону в 2022 році. Він головного лікаря не знає, дуже мало лікарів виїхало. Коли йому телефонував ОСОБА_22 , він зрозумів, що він добре знає ОСОБА_25 . З 24 травня 2022 року не можливо було виїхати з міста Світлодарська. Про ситуацію захоплення бази знає зі слів ОСОБА_9 ;
-показами свідка  ОСОБА_26 , який суду показав, що був головою Світлодарської адміністрації та отримав інформацію від свого заступника, що військові зайняли місто та ОСОБА_17 координував людей у військових формі. Його заступник ОСОБА_20 повідомив, що ОСОБА_17 завів людей у військовій формі на територію ТОВ «БУДМОНТАЖІЗОЛЯЦІЯ» за адресою вулиця Енергетиків, 97, там раніше були пожежна частина, а потім відділ поліції. Після заняття будівлі людьми у військовій формі по вулиці Енергетиків, 97, там знаходилась військова комендатура російської федерації, туди приводи людей на фільтрацію; 
-показами свідка ОСОБА_8 , який суду показав, що мешкав в місті Свілодарськ та працював на Миронівській ТЕС у відділі забезпечення, з ОСОБА_27 був знайомий по роботі на ОСОБА_28 , так як з ним погоджував пропуски на в`їзд та виїзд зі станції, отримував відповідний підпис ОСОБА_25 . 24-25 травня 2022 року місто Світлодарськ було окуповано та ОСОБА_18 активно став співпрацювати з окупаційною владою, неодноразово його бачив з людьми у формі. ОСОБА_29 бачив з «мером» Дебальцево та на території ТОВ «БУДМОНТАЖІЗОЛЯЦІЯ» за адресою: АДРЕСА_2 та №97а. По місту ходили слухи, що ОСОБА_29 хотіли поставити начальником поліції. ОСОБА_30 дружив з військовими ДНР, приймав участь в підняті прапора ДНР, військові із шевронами ДНР та росії не погрожували. Співробітники ТЕС могли потрапити на роботу тільки через блокпост ДНР, просто так на ТЕС не пропускали.
-інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_7 . 

Зазначені вище докази винуватості обвинуваченого є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки, у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому КПК та Конституцією України.
Суд критично відносить до пояснень обвинуваченого ОСОБА_5 , що не вчиняв кримінальні правопорушення, в пред`явленому обвинуваченні, що визначено судом доведено належними та допустимими доказами та зазначає, що вказана позиція обвинуваченого ОСОБА_5 щодо невизнання своєї вини спрямована на ухилення від кримінальної відповідальності за скоєне та його вину у скоєнні кримінального правопорушення, підтверджується зібраними по справі доказами.
Відтак, суд вважає, що вищевказані докази, які досліджені у ході судового розгляду цього кримінального провадження, були здобуті у відповідності з вимогами КПК України, тобто є достатніми, належними, допустимими та достовірними.
Перевіряючи покази обвинуваченого ОСОБА_5 в частині незаконних методів досудового слідства стосовно нього, ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 06 грудня 2023 доручив Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташоване у м.Краматорськ, провести перевірку фактів щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 недозволених методів слідства з боку працівників Служби Безпеки України, щодо незаконного затримання, тримання під вартою без оформлення процесуальних документів та відповідного рішення суду, нанесення тілесних ушкоджень, в тому числі перелом ребер. 
Як слідує з постанови слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, від 04 квітня 2026 року, кримінальне провадження №62024050010000556 від 20 лютого 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України закрито, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із встановленням відсутності складу кримінального правопорушення у діях службових осіб ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях або інших співробітників правоохоронних органів.
Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд вважає, що в даному кримінальному проваджені суд забезпечив проведення повної та відповідної перевірки заяви обвинуваченого ОСОБА_5 в установлений законом спосіб шляхом здійснення офіційного розслідування компетентними органами у відповідності з вимогами КПК України.
Таке розслідування у поєднанні з дослідженими безпосередньо судом доказами у справі є ретельним та відповідає правовим позиціям Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), викладених в рішеннях у справах «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року), «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року), «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 квітня 2011 року).
На підставі викладеного суд вважає, що викладені твердження за заявою обвинуваченого ОСОБА_5 щодо неправомірних дій з боку ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях, стосовно до нього свого об`єктивного підтвердження в ході судового розгляду не знайшли.

Свідок ОСОБА_31 , який суду показав, що в травні - червні 2022 року займав посаду начальника Бахмутського відділу СБУ та знав ОСОБА_24 , так як з ним зустрічали на станції, у зв`язку з тим, що на теплову станцію не пропускали працівників СБУ. Знає, що ОСОБА_17 був затриманий за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого статтею 111 КК України на початку червня 2022 року. Йому ОСОБА_32 повідомив, що затримали ОСОБА_24 , який збирався завести ДРГ на Вуглегірську ТЕС. Він не приймав в затриманні ОСОБА_25 , слідчий йому не підпорядковується, щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_33 у виді перелому ребер йому нічого не відомо;
Свідок ОСОБА_34 , який суду показав, що в травні – червні 2022 року працював начальником МАРІУПОЛЬСЬКОГО МІЖРАЙОННОГО ВІДДІЛУ УПРАВЛІННЯ ПОЛІЦІЇ ОХОРОНИ В ДОНЕЦЬКІЙ ОБЛАСТІ та ОСОБА_17 був його підлеглим. 24 травня 2022 року було окуповане місто Світлодарськ о 13 годинні зайшли окупаційний війська. Йому о 20 годинні зателефонували, що на ТЕС залишилась чергова зміна. З 24 травня та 25 травня 2022 року був на Вуглегірській ТЕС та отримав від ОСОБА_24 інформацію, що всі живі та здорові. На станції бали окрім ОСОБА_24 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 . 
Свідок ОСОБА_35 суду показав, що працював головним інженером Віглегірської ТЕС. 24 травня 2022 року відбулася окупація міста Світлодарськ. Йому 25 червня 2022 року зателефонував заступник голови профспілкового комітету та повідомив, що військові будуть штурмувати електростанцію, заступник профкому знаходився на блокпосту та спілкувався з військовими. Він підійшов до військових та повідомив, що на станції цивільні. Домовилися, що він та інші працівники підуть на станцію та замінять інших працівників. Йшли на станцію, частина працівників йшла їм на зустріч. Він, ОСОБА_36 , начальник зміни залишилися на станції. Він ОСОБА_24 знає по роботі, він був начальником поліції охорони, на ТЕС не працював. Йому повідомили, що ОСОБА_17 прийшов на станцію та він разом з ОСОБА_37 був на станції з 25.05.2022 року до 03.06.2022 року. Останній раз бачив ОСОБА_24 на станції 03.06.2022 року. Він не знав, що робив ОСОБА_17 на станції. На станцію зайшли ЗСУ та ОСОБА_18 виконав всі вимоги Збройних Сил України. Він не знає з ким ОСОБА_17 прийшов на станцію.
Свідок ОСОБА_38 суду показав, що 24 травня 2022 року було окуповано місто Світлодарськ, а станція перебувала на нейтральній території. Він, ОСОБА_39 , ОСОБА_40 прийшли на станцію, що знаходилась на нейтральній території, прийшли по дамбі, що з`єднує ТЕС та місто. Блокпост був, він нічого не домовлявся. Коли йшли на станцію, їм на зустріч шли 5-10 людей. Бачив на станції ОСОБА_18 та ОСОБА_14 . Він не бачив відлучення ОСОБА_18 зі станції. Останній раз бачив ОСОБА_25 29.05.2022 року на станції. В ніч з 29.05 на 30.05. на станцію зайшли солдати ЗСУ, буди на центральному пульту. ОСОБА_18 затримали з 29 на 30 травня 2026 року та його вивезли до міста Бахмут. 
Переглянутим в судовому засіданні відеофайлом допита свідка ОСОБА_41 , відповідно до частини 11 статті 615 КПК України, відповідно до якої, показання, отримані під час допиту свідка, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відео фіксації, де свідок ОСОБА_42 суду показав, що ОСОБА_25 знає по роботі, він начальник охорони Вуглегірської ТЕС та знав його як міліціонера. Він гарно висловлювався в бік ДНР, ЛНР, він прихильник тієї сторони. 25.05.2026 року зателефонував начальнику та запитав чи на роботу виходить. Він вийшов на зміну, потім прийшов пішки ОСОБА_18 на станцію, ОСОБА_18 прийшов на станцію зі ОСОБА_43 . ОСОБА_18 нічого не пропонував, щоб залишитися в росії. Чабан був не проти росії. Заступив на чергування 26.05.2022 року, ОСОБА_18 разом зі ОСОБА_14 пішли на обхід та з`явилися через 2-2.5 години, це було один раз. Наступного ранку їх затримали військові, а саме затримали його, ОСОБА_18 та ОСОБА_14 . 

Суд не бере до уваги в якості доказу переглянутий в судовому засіданні відеофайл допита свідка ОСОБА_44 від 05 червня 2022 року, відповідно до частини 11 статті 615 КПК України, відповідно до якої, показання, отримані під час допиту свідка, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відео фіксації та вважає цей доказ недопустимий, враховуючи наступні обставини, що вказаний допит свідка ОСОБА_44 від 05 червня 2022 року було проведено старшим оперуповноваженим Бахмутського РВ у Управління (з дислокацією в м.Маріуполь Донецькій та Луганській областях майором ОСОБА_45 , враховуючи ту обставину, що відповідно до частини 1 статті 41 КПК України, оперативні підрозділи органів безпеки, здійснюють слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, прокурора. Стороною обвинувачення не надано суду належних та допустимих доказів, що оперуповноважений Бахмутського РВ у Управління (з дислокацією в м.Маріуполь Донецькій та Луганській областях майором ОСОБА_46 проводив допит свідка ОСОБА_47 від 05.06.2022 року за дорученням слідчого, прокурора за кримінальним провадженням №22022050000001127 від 04 червня 2022 року.

Згідно з п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.
Враховуючи згадані положення кримінально процесуального закону, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд доходить висновку про необґрунтованість частини пред`явленого обвинувачення, в наступній частині, що зазначено в обвинувальному акті, а саме:
-«З цією метою, 24 травня 2022 перебуваючи на окупованій території у м. Світлодарськ Донецької області, ОСОБА_5 , погодився на пропозицію головного лікаря Світлодарської міської лікарні ОСОБА_48 (стосовно котрого здійснюється досудове розслідування у іншому кримінальному провадженні) зустрітися та прибув до останнього в лікарню за адресою: Донецька область, м. Світлодарськ, проспект Перемоги, буд. 1, де в кабінеті, що розташований на 1 поверсі зустрівся з ОСОБА_49 та невстановленими слідством представниками терористичної організації «ДНР», «ЛНР» та окупаційних військ РФ. Під час спілкування з останніми, підтверджуючи свою антиукраїнську позицію, ОСОБА_5 , надав згоду останнім на підтримку сприяння окупаційній владі на території м. Світлодарська Донецької області та надання допомоги в захопленні території Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго». За вчинення ним зазначених дій – сприяння терористичній організації – в подальшому йому було обіцяно зазначеними невстановленими учасниками терористичної організації зайняти посаду начальника поліції т. з. «ДНР» в м. Світлодарськ та організувати роботу цього незаконного підрозділу.»;

-«Продовжуючи свою діяльність, направлену на сприяння терористичній організації шляхом окупації частини території України, ОСОБА_5 , пообіцяв провести через територію Вуглегірської ТЕС для її захоплення невстановлений у даний час органом досудового розслідування підрозділ терористичної організації, окупаційних військ РФ. 
25 травня 2022 ОСОБА_5 з метою сприяння подальшому захопленню території ТЕС представниками терористичних організацій «ДНР», «ЛНР» та окупаційних військ, виїхав з окупованого міста через окупаційний блокпост, шляхом повідомлення наданого йому заздалегідь невстановленими учасниками терористичної організації «паролю» для безперешкодного перетину блок постів т. з. «ДНР», «ЛНР» та окупаційних військ РФ у 
м. Світлодарськ Донецької області.»,
враховуючи ті обставини, що сторона обвинувачення в судовому засіданні не довела поза розумним сумнівом та не надали суду достатньо допустимих та належних доказів, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_50 (стосовно котрого здійснюється досудове розслідування у іншому кримінальному провадженні) та в присутності невстановленими представниками терористичної організації «ДНР», «ЛНР» та окупаційних військ РФ. було спілкування, в ході якого підтверджуючи свою антиукраїнську позицію, ОСОБА_5 , надав згоду останнім на підтримку сприяння окупаційній владі на території м.Світлодарська Донецької області та надання допомоги в захопленні території Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго» та метою виїзду 25 травня 2022 року з міста Світлодарськ, ОСОБА_5 на територію Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго» було сприяння подальшому захопленню території Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго» представниками терористичних організацій «ДНР», «ЛНР» та окупаційних військ.».
Також суд визнає частину обвинувачення необґрунтованою, а саме, що територія складських та офісних приміщень за адресами: Донецька область, м. Світлодарськ, проспект Енергетиків, буд. 97 та буд. 97 «А», станом на 24 травня 2022 року була у використанні ТОВ «Будмонтажізоляція», враховуючи ті обставини, що сторона обвинувачення в судовому засіданні не довела поза розумним сумнівом та не надали суду достатньо допустимих та належних доказів, що власник нерухомого майна за адресами: Донецька область, м.Світлодарськ, проспект Енергетиків, буд. 97 та буд. 97 «А» ОСОБА_7 надав на певному речовому праві майно ТОВ «Будмонтажізоляція».

Відповідно до КПК України, обов`язок доказування лежить виключно на обвинуваченні, а будь-які сумніви трактуються на користь обвинуваченого, а тому суд і виключає його із формулювання, визнаного судом доведеним. За наведеного суд доходить висновку про доведеність обвинувачення за обставин, викладених судом.
Клопотання сторони захисту, а саме обвинуваченого ОСОБА_5 про визнання доказу недопустимими, що зазначено обвинуваченим ОСОБА_5 в письмовому клопотанні, що надано суду в судовому засіданні, а саме, що протокол затримання ОСОБА_5 від 04 червня 2022 року є очевидним недопустимим доказом, враховуючи ту обставину, що неможливо з`ясувати справжню волю обвинуваченого ОСОБА_5 , щодо викладених у протоколі пояснень, що надані затриманою особою. Суд зазначає, що вказані пояснення ОСОБА_5 , що викладені в протоколі затримання особи, підозрюваної у вчинення кримінального правопорушення від 04 червня 2022 року, суд не взяв до уваги при ухваленні цього вироку, враховуючи те, що відповідно до частини 1 статті 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Обвинуваченим ОСОБА_5 було надано показання в судовому засіданні, їх зміст було викладено в цьому вироку, надана оцінка показанням обвинуваченого ОСОБА_5 , що надані в судовому засіданні, а в якості доказу, суд взяв до уваги ту інформацію, що зазначена в протоколі затримання особи, підозрюваної у вчинення кримінального правопорушення від 04 червня 2022 року, а сам дату та час затримання ОСОБА_5 .

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 доведена поза розумним сумнівом. Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що визнання винуватості доведеною поза розумним сумнівом версії обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що стосуються події, яка є предметом судового розгляду. Стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що факти, встановлені на підставі допустимих доказів для розумної і безсторонньої людини дають підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17 та ін.).
Цей стандарт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 на думку суду, було дотримано.
Так, використовуючи дискреційні повноваження при визначенні тривалості покарання, суд перш за все зважає на ту обставину, що обвинуваченим до теперішнього часу не усвідомлено ані сутності вчинених ним злочину під час військового стану.
У відповідності до положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст.50 цього ж Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України є: вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності до вимог ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, кількість епізодів та їх тривалість, відомості про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що його обтяжують.
Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.
Так, у постанові Верховний Суд від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66,67 КК України), визначенні «інших обставин справи».
Відповідно до норм Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 1-2 ст. 50 КК), а згідно ч. 1-2 ст. 65 КК суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру. 
Суд прийшов до переконання, що ізоляція обвинуваченого до позбавлення волі на певний строк у мінімальному розмірі в межах санкції статті без конфіскації майна засудженого, відповідає вимогам справедливості при призначенні йому остаточного покарання і відображає співмірність злочину та кари, і тільки таке покарання буде справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Тому, призначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, підстав для застосування інших видів покарання суд не вбачає.
Підстав для застосування положень статей 69, 69-1, 75 КК України судом не встановлено, враховуючи суспільну небезпеку інкримінованого кримінального правопорушення та відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставин, що обтяжують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчинення кримінального правопорушення від 04 червня 2022 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було затримано о 12 годинні 30 хвилини 03 червня 2022 року. До строку відбування покарання підлягає зарахуванню строк досудового тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою 03 червня 2022 року на підставі ч.5 ст.72 КК України.
Обвинуваченому ОСОБА_5 на підставі ухвали суду від 28 квітня 2026 року, продовжено застосування щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 26 червня 2026 року, включно. На підставі ч.5 ст.182 КПК України визначено ОСОБА_5 розмір застави у межах 1500 (тисячу п`ятсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 4992000 (чотири мільйона дев`ятсот дев`яносто дві тисячі) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою на депозитний рахунок ТЕРИТОРІАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ СУДОВОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ УКРАЇНИ В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ. Зазначений запобіжний захід відносно ОСОБА_5 має бути залишений без змін до набрання вироком законної сили, оскільки саме такий запобіжний захід відповідає і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються обвинуваченому, в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
Долю речових доказів по кримінальному провадженню суд вирішує в порядку передбаченому ст..100 КПК України, в разі їх наявності та подання сторонами кримінального провадження відповідних доказів про наявність речових доказів.
Долю судових витрат по кримінальному провадженню суд вирішує в порядку, що передбаченому ст..124 КПК України, в разі їх наявності та подання сторонами кримінального провадження відповідних доказів про судові витрати.
Керуючись ст.ст. 366-368, 369, 374 КПК України, суд, -

ухвалиВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 258-3 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Строк відбуття покарання обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з дня його фактичного затримання 03 червня 2022 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один позбавлення волі.

Продовжити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначеним розміром застави, що зазначений в ухвалі Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 28 квітня 2026 року у розмірі 4992000 (чотири мільйона дев`ятсот дев`яносто дві тисячі) гривень, в умовах установи попереднього ув`язнення – до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь державного бюджету України судові витрати за проведення наступної експертизи: 
-комп`ютерно-технічної експертизи (висновок №175 від 10.11.2022 року), в сумі 6606,95 гривень (шість тисяч шістсот шість гривень дев`яносто п`ять копійок). 

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Покровський районний суд міста Кривого Рогу.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляц ійної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя               ОСОБА_1