08.05.2026  Справа № 469/101/25
2-а/469/3/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(вступна та резолютивна частини)
08 травня 2026 року с-ще Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі: 
головуючого судді - Гапоненко Н.О.,
за участю секретаря судового засідання Якубець С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного спеціаліста відділу впровадження системи автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Шмельова Микити Вячеславовича та Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та cкасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення, 
встановив:
ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії АВ № 00002137 від 28 жовтня 2024 року у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, винесену головним спеціалістом відділу впровадження системи автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Шмельовим М.В., якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 8500,00 грн., посилаючись на невідповідність постанови вимогам діючого законодавства та недоведеність викладених у ній висновків про винуватість позивача.
Позивач зазначала, що вказаною постановою її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП за порушення п.22.5 ПДР України, що полягає у тому, що 26 жовтня 2024 року о 15.10 год. на автодорозі Н-30, км 996+491, Дніпропетровська область, відповідальною особою допущено рух транспортного засобу MAN TGX 18.480 державний номерний знак НОМЕР_1 із перевищенням нормативних параметрів, зазначених п.22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,975% (2,39 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, з накладенням штрафу у розмірі 8500,00 грн. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу повна маса спеціалізованого вантажного сідлового тягача MAN TGX 18.480 складає 18000,00 кг, а маса без навантаження 5039,00 кг; повна маса напівпричіпа Н/ПР-бортового-Е WIELTON NS34, переобладного для перевезення контейнерів типу 1А або 1С ГОСТ 18477-79 або установки кузова одиничного виготовленого для перевезення насипних вантажів, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 35000,00 кг., а маса без навантаження 5160,00 кг. Таким чином, транспортний засіб MAN TGX 18.480 з напівпричіпом Н/ПР-бортовим- НОМЕР_3 є двовісним автомобілем (тягачем) з трьохвісним напівпричіпом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів, дозволена фактична маса відповідно до п.22.5 ПДР України для автомобільних доріг державного значення становить 42 тони. Якщо врахувати вірність здійсненого автоматичним пунктом фіксації адміністративних порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті виміру ваги автомобіля з напівпричіпом, то перевищення загальної маси транспортного засобу становить 1065 кг, що не становить 7,663%, а є менше ніж 5%, що, у свою чергу, свідчить про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП. Крім того, у постанові відсутня формула розрахунку % перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами відповідно до додатка 1 п.3 розділу II Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України № 1512 від 27 вересня 2021 року; відсутні відомості про напівпричіп Н/ПР-бортовий-Е WIELTON NS34 реєстраційний номер НОМЕР_2 , який буксував транспортний засіб; сама форма постанови не відповідає вимогам Додатку № 1 вказаної вище Інструкції; відповідачем не враховано положення ст.ст.17, 18 КУпАП, а саме те, що на транспорному засобі здійнювалась евакуація майна ФГ "Чернов Ю.М." з с.Багатир Волноваського району Донецької області, з зони активних бойових дій під час виникнення безпосередньої загрози життю та здоров`ю і загрози пошкодження автомобіля під час обстрілу військовими РФ населеного пункту Багатир 26 жовтня 2024 року. За це ж саме порушення позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності постановою про адміністративне правопорушення у сфері безпекина автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серії АВ № 00002142 від 28 жовтня 2024 року, за перевищення нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України, з різницею результатів вимірювання у 675 кг.
Позивач у судове засіданні не з`явилась, про час та місце судового засідання повідомлена, просила розглянути справи без її участі.
Представник відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений. Надав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову з підстав необґрунтованості та безпідставності. Зазначав, що позивач невірно визначив відповідача-1, так як це суперечить змісту Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Уряду від 11.02.2015 № 103; зазначав про спірність заяви щодо можливого застосування до транспортного засобу позивача максимально допустимої фактичної маси транспортного засобу у 42 тони відповідно до положення підпункту “б” пункту 22.5 ПДР, оскільки застосування гранично допустимої фактичної маси транспортного засобу більше 40 тон, а саме 42 та 44 тони можливо за одночасного дотримання трьох умов: транспортний засіб – двовісний або трьохвісний (тягач) з двовісним або трьох вісним напівпричепом, можливість перевезення транспортним засобом контейнерів та перевезення транспортним засобом-контейнеровозом одного або більш контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра; відсутність хоча б однієї з умов виключає можливість застосування гранічно допустимої фактичної маси транспортного засобу у 42 тони. Транспортний засіб, належний відповідачу, відповідає двом вищевказаним умовам. З метаданих до оскаржуваної постанови вбачається, що вказаний у постанові сідельний тягач з напівпричепом перевозив предмет з ознаками контейнеру, до конструкції якого внесено зміни - додано тентований верх; вказаний предмет не містить маркування та пломбування. При цьому позивачем не долучено належних доказів, що під час проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу, який належить позивачу, здійснювалися безпечні вантажні перевезення в контейнері згідно з їх призначенням, а також не надано доказів на підтвердження того, який вантаж перевозився та у який спосіб, що позбавляє можливості стверджувати про дотримання позивачем третьої обов`язкової вимоги п.22.5 ПДР України про перевезення вантажу у контейнері для застосування максимальної ваги. Перевезення вантажу транспортним засобом-контейнеровозом може вважатися як перевезення вантажу контейнерним способом у разі, якщо контейнер, що встановлений на площадку (раму) контейнеровоза може бути легко від`єднаний від транспортного засобу за допомогою поворотних кулачків (фітингів) для можливості перевантаження його на інший транспортний засіб або на склад. Крім того, зміна функціонального призначення контейнеровоза не надає позивачу можливості збільшити норматив навантаження транспортного засобу. Зазначає, що відсутність інформації про напівпричіп в описовій частині оскаржуваної постанови не свідчить про те, що інспектором не досліджувались та не враховувались відомості про напівпричіп; з доадного скріншотму робочого місця інспектора під час розгляду адміністративного правопорушення вбачається, що відповідачем визначено тим транспортного засобу із напівпричепом, тобто та обставина, що тягач рухався із напівпричепом була досліджена та врахована; КУпАП та Порядок №1174 не передбачають обов`язкової вимоги зазначати в постановах інформацію про напівпричіп, постанова має містити дані про транспортний засіб, який є основним об`єктом фіксації порушення та відповідальну особу, водночас метадані до оскаржуваної постанови містять інформацію про державний номерний знак напівпричепу; Інструкцією № 512, якою керується посадова особа під час винесення постанови, затверджено ліше форму, а не вимоги до змісту постанови; на момент винесення спірних правовідносин форма постанови оновлена та викладена в редакції від 22.08.2024 року, позивач посилається на стару редакцію постанови. Посилається також на те, що прилад автоматичний для зважування доріжних транспортних засобів у русі WIM 78,WAGA-WIM35, зав.№16, яким здійснювалась фіксація правопорушення в автоматичному режимі, є справним та придатним до експлуатації, що підтверджується свідоцтвами про повірку № 168 та №04/4783. Щодо довідів позивача про об`єктивні сумніви у точності проведених автоматичним пунктом фіксації вимірювання транспортного засобу зазначає, що постанова АВ№00002137 від 28.10.2024 року, на яку посилається позивач, є окремою подією та відношення до оскаржуваної постанови немає, оскільки транспортний засіб в проміжок зафіксованого часу міг як розвантажуватися, так і довантажуватися; як за оскаржуваною постановою так і за постановою АВ№00002137, навіть враховуючи різницю фіксації на 675 кг, адміністративне стягнення у вигляді штрафу становить 8500,00 грн.. Щодо довідів позивача про застосування ст.18 КУпАП зазначає, що докази, які б підтверджували обстріл 26.10.2024 року населеного пункту Багатир, з якого вивозилося майно, матеріали справи не містять, позивачем не надано доказів того, що небезпека за даних обставин не могла бути усунена іншими засобами. Щодо доводів позивача про застосування ст.61 Конституції України зазначає, що у даному випадку відповідачем зафіксовані окремі адміністративні правопорушення з самостійними складами, з огляду на різницю кожного в об`єктивній стороні – часі, місце (відрізок дороги), обставини (фактичні перевищення ваги транспортного засобу у тонах); вказані правопорушення містять різний склад, вчинені у різний час та у різних місцях, зафіксовані різними приладами зважування, що підтверджується змістом постанов, з огляду на що позивача не притягнуто двічі до відповідальності за одне й те саме правопорушення. Вважає, що відповідачем доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення та додано докази його вчинення: фотографії транспортного засобу в момент проїзду через автоматичний пунк; інформаційна картка автоматичного пункту габаритно-вагового контролю, сформована автоматичним пунктом при фіксації адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем.
Оскільки сторони надали суду заяви по суті справи, у яких виклали свою позицію щодо предмету позову, повідомлені про час та місце розгляду справи та їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті, суд постановив розглядати справу за відсутності осіб, що не з"явились у судове засідання.
З матеріалів справи вбачається, що 28 жовтня 2024 року Головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації у сфері безпеки на автомобільному транспорту Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Шмельовим М.В. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АВ №00002137, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн. (а.с.9).
Відповідно до тексту постанови, 28 жовтня 2024 року о 15.10 год. за адресою М-30, км 996+491, Дніпропетровська обл., зафіксовано транспортний засіб марки MAN TGX 18.480, державний номерний знак НОМЕР_1 , при цьому відповідальною особою ОСОБА_1 допущено перевищення нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: порушення загальної маси транспортного засобу на 5,975% (2.39 тон) при дозволеній фактичній масі 40 тон.
Вказане правопорушення зафіксовано у автоматичному режимі.
Позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки MAN TGX 18.480, державний номерний знак НОМЕР_1 , що вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ; відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , власником напівпричепу Н/ПР-бортового- НОМЕР_3 , переобладного для перевезення контейнерів типу 1А або 1С ГОСТ 18477-79 або установки кузова одиничного виготовленого для перевезення насипних вантажів, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 .
Метаданими, які є додатком до оскаржуваної постанови, зафіксовано рух транспортного засобу марки MAN TGX 18.480, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом бортовим, державний номер НОМЕР_2 , загальною вагою 47,100 т., з перевищенням вагових норм за параметром загальної маси ТЗ на 5,975%. 

Згідно з частиною першою статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно із ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з статтею 252 КУпАП, посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
На підставі з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог ПДР, за що передбачена відповідальність КУпАП.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 229 КУпАП, органи автомобільного транспорту та електротранспорту (тролейбус, трамвай) розглядають справи про адміністративні правопорушення, зв`язані з порушенням правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, правил користування автомобільним транспортом та електротранспортом (стаття 119, частина друга статті 122-2, частини друга, третя статті 132-1, стаття 132-2, частина п`ята статті 133, частини перша, друга, четверта, п`ята і сьома статті 133-1, стаття 133-2, частина друга статті 134, абзаци четвертий, шостий та восьмий статті 135).
Від імені органів автомобільного транспорту та електротранспорту розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: на автомобільному транспорті - посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (частина друга статті 122-2, частини друга, третя статті 132-1,стаття 132-2, частини перша, друга, четверта, п`ята і сьома статті 133-1, стаття 133-2), керівник перевізника, який в установленому законодавством порядку надає транспортні послуги, його заступники та контролери (частина третя статті 119, частина п`ята статті 133, частина друга статті 134, абзаци четвертий, шостий та восьмий статті 135).
На підставі п.25 ч.1 ст.255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (стаття 122-2 у частині, що стосується автомобільних перевезень пасажирів та/або вантажів, частина друга статті 132-1).
Відповідно до абзацу четвертого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №442 від 10 вересня 2014 року «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті, Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11 лютого 2015 року, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад та територій (Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Підпунктами 15, 27 пункту 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті визначено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю; здійснює стягнення, у тому числі в судовому порядку, плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.
Наказом Міністерства інфраструктури України від 27 вересня 2021 року № 512 затверджена Інструкція з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі (далі Інструкція № 512).
Згідно з п.1 розділу І Інструкції № 512, ця Інструкція визначає процедуру оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - уповноважена посадова особа) відповідно до покладених на них повноважень матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі.
Згідно з п.1 розділу ІІ Інструкції № 512, уповноважена посадова особа розглядає справи про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, які передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою та третьою статті 132-1 КУпАП (далі - адміністративні правопорушення).
Справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем оброблення таких правопорушень в Державній службі України з безпеки на транспорті.
Відповідно до ч.2 ст. 132-1 КУпАП, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 % до 10 % включно.
Пункт 3 “Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001р. №30, визначає, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у п.22.5 ПДР України.
Пунктом 1.10 ПДР України визначено, зокрема, що контейнеровозом є колісний транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів з використанням певних категорій контейнерів чи знімних кузовів, експлуатація якого повинна відповідати як його конструкції, так і його призначенню (абз.51).
Згідно з пп. “б” п.22.5 ПДР, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують такі показники фактичної маси:
Вантажні автомобілі:
- двовісний автомобіль: на дорогах державного значення - 18 тон, на дорогах місцевого значення - 14 тон;
- трьохвісний автомобіль: на дорогах державного значення - 25 тон (26 тон для трьохвісних автомобілів, якщо ведуча вісь обладнана здвоєними колесами та максимальне навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тони;), на дорогах місцевого значення - 21 тона;
- чотирьохвісний автомобіль: на дорогах державного значення - 32 тони, на дорогах місцевого значення - 24 тони;
- чотирьохвісний автомобіль з двома рульовими вісями та ведучими вісями, оснащеними спареними колесами: на дорогах державного значення - 38 тони, на дорогах місцевого значення - 24 тони;
Комбіновані транспортні засоби:
- двовісний автомобіль (тягач) з двовісним напівпричепом: на дорогах державного значення - 36 тон, на дорогах місцевого значення - 24 тони;
- двохвісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом: на дорогах державного значення - 40 тон, на дорогах місцевого значення - 24 тони;
- трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом: на дорогах державного значення - 40 тон, на дорогах місцевого значення - 24 тони;
- двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра: на дорогах державного значення - 42 тони, на дорогах місцевого значення - 24 тони;
- трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра: на дорогах державного значення - 44 тони, на дорогах місцевого значення - 24 тони;
Автопоїзди:
- двовісний або трьохвісний автомобіль з двовісним або трьохвісним причепом: на дорогах державного значення - 40 тон, на дорогах місцевого значення - 24 тони.

Оскаржуваною постановою по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, встановлено порушення позивачем вимог пункту 22.5 Правил дорожнього руху, а саме перевищення нормативних параметрів загальної маси транспортного засобу.
З огляду на зміст п. 22.5 Правил дорожнього руху, для правильного вирішення спору, що виник між сторонами, належить, серед іншого, встановити: тип транспортного засобу (вантажний автомобіль, комбінований транспортний засіб, автопоїзд); кількість вісей, зокрема й рульових та ведучих вісей, наявність спарених колес, кількість осей напівпричепа, тип напівпричепа (контейнеровоз чи ні), довжину контейнерів або змінних кузовів.
Як вбачається з матеріалів справи, спеціалізований вантажний сідловий тягач MAN TGX 18.480 державний номерний знак НОМЕР_1 у день фіксації правопорушення рухався разом з напівпричепом Н/ПР-бортовий-Е WIELTON NS34, переобладним для перевезення контейнерів типу 1А або 1С ГОСТ 18477-79 або установки кузова одиничного виготовленого для перевезення насипних вантажів, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів повна маса спеціалізованого вантажного сідлового тягача MAN TGX 18.480 державний номерний знак НОМЕР_1  складає 18000,00 грн., маса без навантаження – 8039 кг; повна маса напівпричепа Н/ПР-бортовий-Е WIELTON NS34, переобладного для перевезення контейнерів типу 1А або 1С ГОСТ 18477-79 або установки кузова одиничного виготовленого для перевезення насипних вантажів, реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 35000,00 кг? а маса без навантаження – 5160 кг (а.с.55).
Таким чином, MAN TGX 18.480 державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом Н/ПР-бортовий-Е WIELTON NS34, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є двовісним автомобілем (тягачем) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів, дозволена маса для якого, відповідно до п.22.5 ПДР України, для автомобільних доріг державного значення становить 42 тони.
Транспортний засіб МАN ТGХ 18.480, державний номерний знак НОМЕР_1 , є спеціалізованим вантажним сідловим тягачем та не може перевозити вантаж без напівпричепу, однак прилад на який здійснювалась фіксація, не ідентифікував другий транспортний засіб напівпричіп, який може бути контейнеровозом.
У матеріалах справи наявне фотозображення, здійснені в автоматичному режимі в момент фіксації правопорушення, на яких зафіксовано проїзд транспортного засобу марки МАN ТGХ 18.480, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом, оснащеним контейнером або змінним кузовом (а.с.42-44).
Однак оскаржувана постанова не містить відомостей про марку, модель та державний номерний знак напівпричепу-контейнеровоза, з яким цей транспортний засіб перебував у складі автопоїзда.
З огляду на встановлення п.22.5 ПДР України різного значення нормативів параметрів допустимої загальної маси та допустимого навантаження на осі для контейнеровозів та для інших транспортних засобів та їх составів, зазначення в постанові по справі про адміністративне правопорушення повних даних щодо составу транспортного засобу, рух якого зафіксовано із перевищенням встановлених нормативів, у тому числі щодо марки, моделі та державного номерного знаку як тягача, так і спеціалізованого напіпричепа-контейнеровоза, є визначальним для висновку про наявність чи відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч.2 ст.132-1 КУпАП.
При встановлені технічних характеристик транспортних засобів інспектор повинен був ідентифікувати їх як двовісний автомобіль (тягач) із трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом) та визначати можливе перевищення ним фактичної маси виходячи із максимально дозволеної для контейнеровозів у розмірі 42 тони, а не 40 тон, як було враховано ним при проведенні розрахунків.
Як вбачається із наданого позивачем свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а саме напівпричепу Н/ПР-бортовий-Е WIELTON NS34, реєстраційний номер НОМЕР_2 , його переобладнано 2017 р. для перевезення контейнерів типу 1А або 1С ГОСТ 18477-79 або установки кузова одиничного виготовленого для перевезення насипних вантажів (а.с.55).
Тому, враховуючи факт проведеної державної реєстрації відповідного напівпричепу як контейнеровозу, контролюючий орган у межах спірних правовідносин мав класифікувати його транспортний засіб (напівпричеп), як контейнеровоз.
Враховуючи викладені вище вимогиПДР України, максимальна вага для руху автомобільними дорогами державного значення двохвісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом) дорівнює 42 т, а тому автомобілем позивача перевищено максимальну допустиму масу під час здійснення спірного перевезення вантажу на 2 %, що є меншим, ніж зазначене у диспозиції ст. 132-1 КУпАП, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм у діапазоні від 5 % до 10 %.
Санкції за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм у діапазоні до 5 % положення ч.2 ст. 132-1 КУпАП не містять.
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, суд доходить висновку, що у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП, у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а позов до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та cкасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення належить задовольнити.
Вимоги позовної заяви, звернені до головного спеціаліста відділу впровадження системи автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Шмельова М.В., про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, задоволенню не підлягають з таких підстав.
Згідно з п.7 ч.1 ст.4 КАС України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.
Відповідно до положення п.1 Положення про державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад та територій (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (п.8 Положення). 
Положення не визначає існування в структурі Укртрансбезпеки самостійних структурних підрозділів зі статусом юридичної особи.
Єдиним органом виконавчої слади, який уповноважено на реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (суб`єктом владних повноважень) є саме Державна служба України з бепеки на транспорті.
Головний спеціаліст відділу впровадження системи автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті, який виніс оскаржувану постанову, діяв не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені відповідного територіального органу Державної служби України з безпеки на транспорті та в межах наданих йому повноважень.
Згідно з ч. 3 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем.
Клопотання про заміну неналежного відповідача належним відповідачем позивачем не заявлено, згоди на таку заміну матеріали справи не містять.
За таких обставин суд дійшов висновку, що Головний спеціаліст відділу впровадження системи автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Теслюк Є.В. є неналежним відповідачем за заявленими позовними вимогами.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, а тому судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17 виклала правову позицію про обов"язковість сплати судового збору у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення, який становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн., тому на підставі ч.ч.1, 2 ст.7 Закону України "Про судовий збір" зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у зв"язку із задоволенням позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 19-20, 25, 241-246, 286 КАС України, ст.ст.9, 251, 268, 280 КУпАП, суд 
у х в а л и в :
Позовні вимоги  ОСОБА_1  до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та cкасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення задовольнити у повному обсязі. 
Скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії АВ № 00002137 від 28 жовтня 2024 року, винесену головним спеціалістом відділу впровадження системи автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Шмельовим М.В.
У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1  до головного спеціаліста відділу впровадження системи автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Шмельова Микити Вячеславовича відмовити.
Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03150, код ЄДРПОУ 39816845) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , сплачений судовий збір в сумі 605,60 грн..
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя