Справа №753/9010/26 Суддя в суді першої інст. -Комаревцев Л.В.
Провадження № 33/824/2732/2026  Суддя-доповідач - Дрига А.М.

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2026 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Дрига А.М.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 21 квітня 2026 року, 

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою судді місцевого суду:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Згідно ст. 40-1 КУпАП постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665 грн. 60 коп. 
Як визнав установленим у постанові суддя місцевого суду, правопорушення вчинено за таких обставин. 
Так,  ОСОБА_1 12.04.2026 о 00 год. 51 хв. по вул. Харківське шосе, 51, в місті Києві керував електроскутером в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер 0314», результат 0,44 ‰.Таким чином, ОСОБА_1 порушив п. 2.9 (а) ПДР України, чим вчинивадміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою суду, апелянт подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зазначає, що постановою суду його було позбавлено права керування транспортними засобами, однак посвідчення водія він не отримував, що, на його думку, свідчить про незаконність постанови.

Крім того, зазначає, що він не керував електроскутером, а керував електровелосипедом, який не є механічним транспортним засобом у розумінні ПДР України. 

Вказує, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, що позбавило його права на захист. 

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про день, час і місце судового розгляду в суді апеляційної інстанції, в судове засідання не з`явився, клопотань про розгляд без його участі не надходило.

Перевіривши та оцінивши доводи, зазначені апелянтом, суд вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. 

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Перевіркою матеріалів справи встановлено, що судом першої інстанції дані вимоги закону у повній мірі було дотримано.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, встановлених у постанові суду, підтверджується сукупністю належних, допустимих і достатніх доказів, наявних у матеріалах справи, які були всебічно досліджені та перевірені під час судового розгляду. Суд першої інстанції надав цим доказам належну правову оцінку відповідно до вимог закону.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апелянта про те, що він не керував електроскутером, а керував електровелосипедом, який не є механічним транспортним засобом у розумінні ПДР України, спростовуються наявним в матеріалах справи відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції. 

Так, згідно дослідженому в судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери працівників поліції (а.с.8) вбачається, що у нічний час доби, коли розпочалась комендантська година, працівниками поліції зупинено електроскутер під керуванням ОСОБА_1 . Працівник поліції попросив у водія пред`явити документи, які посвідчують особу, а також зауважено, що він порушує комендантську годину. Під час спілкування з ОСОБА_1 працівник поліції виявив у останнього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Оскільки водій керував механічним транспортним засобом з електродвигуном, працівник поліції запропонував ОСОБА_1  пройти огляд на стан алкогольного сп`янінні на місці зупинки за допомогою технічного приладу «Drager». На вимогу поліцейського ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці з використанням спеціального технічного приладу «Drager Alcotest». Результат становив 0,44 ‰. З результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння погодився. Після чого відносно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол за порушення вимог п.2.9а ПДР, чим передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зміст протоколу ОСОБА_1 зачитано та роз`яснено його права та обов`язки, де останній засвідчив свій підпис. Будь-яких заперечень чи зауважень не заявлено.
Крім того, матеріали справи містять акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а. с. 5), відповідно до якого у водія ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 також підтверджується роздруківкою результатів огляду зі спеціального технічного приладу «Drager Alcotest 6820» (ARJL-0314), згідно з якою вміст алкоголю становив 0,44 ‰. Зазначений результат ОСОБА_1 засвідчив власним підписом.
Таким чином, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом - електоскутером, який згідно ПДР України відноситься до механічних транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. 
Доводи апеляційної скарги про те, що постанова суду є незаконною, оскільки до нього застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, хоча посвідчення водія він не отримував, апеляційний суд вважає безпідставними.
Згідно ст.ст. 23, 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність та враховується мета адміністративного стягнення, яка застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у виді накладення штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом.
Отже, оскільки санкцією статті не передбачено альтернативного застосування стягнення, тому суд першої інстанції, з дотриманням вимог ч. 1  ст. 130КУпАПобґрунтовано застосував відносно  ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.
Крім того, ст. 30 КУпАП не перешкоджає застосування судами стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобами щодо осіб, які не мають посвідчення водія на право керування транспортними засобами.
Внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення водія, Правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею Правил дорожнього руху у майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.
Підхід щодо неможливості призначення стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом.
Позбавляючи права мати посвідчення водія на право керування транспортними засобами як офіційного документу, що підтверджує спеціальний статус його власника, а саме права керувати транспортними засобами навіть у випадках, коли особа на час вчинення адміністративного правопорушення офіційно не отримала посвідчення водія, однак здійснювала керування транспортним засобом, законодавець таким чином позбавляє особу можливості реалізації такого права у законний спосіб на певний строк у подальшому, що, в даному випадку, узгоджується з положеннями ст. 33 та ч. 1ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд критично оцінює доводи апелянта про те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції, оскільки матеріали справи містять судову повістку про виклик ОСОБА_1 до суду, а також довідку про доставку SMS-повідомлення із зазначенням дати, часу та місця судового розгляду справи щодо нього (а.с.11). 
З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та обґрунтованість застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Отже, переконливих доводів, які б спростовували висновки суду, викладені в постанові, та були підставою для її скасування і закриття провадження у справі, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. 

Таким чином, постанова судді є законною та обґрунтованою, у зв'язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову - без змін. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 21 квітня 2026 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.М. Дрига