СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2026 року м. Харків Справа № 905/169/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Тихий П.В. , суддя Гребенюк Н.В.
за участю секретаря судового засідання Федоровій Т.О. 
за участю представників сторін,
апелянта – Урєке А.В.; 
боржника – адвокат Шох С.М.; 
кредиторів- не з`явились; 
арбітражного керуючого – не з`явився; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (вх. № 700Д) 
на ухвалу Господарського суду Донецької області від 17.11.2025 постановлену в приміщенні Господарського суду Донецької області (суддя Величко Н.В.), повний текст якої складено 24.11.2025 та на ухвалу Господарського суду Донецької області від 30.03.2026 у справі № 905/169/25, постановлену в приміщенні Господарського суду Донецької області (суддя Величко Н.В.), повний текст якої складено 01.04.2026 
за заявою ініціюючого кредитора ОСОБА_1 , місто Покровськ 
до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю “КРАСНОЛИМАНСЬКЕ”, місто Краматорськ 
про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

17.11.2025 Господарський суд Донецької області у справі № 905/169/25 постановив ухвалу, якою відмови у визнанні грошових вимог Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків до Товариства з обмеженою відповідальністю “КРАСНОЛИМАНСЬКЕ” в сумі 402 998 263,58 грн. податкового боргу та в сумі 6056,00 грн. витрат зі сплати судового збору.
Ухвалою від 01.04.2026 Господарський суд Донецької області визнав кредиторами у справі № 905/169/25 стосовно боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю “КРАСНОЛИМАНСЬКЕ” (код ЄДРПОУ 32281519) низку осіб, які мають право вирішального голосу на зборах (комітеті) кредиторів боржника. Суд, серед іншого, зобов`язав розпорядника майна організувати проведення зборів кредиторів, встановив час проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів.
Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків звернувся до Східного апеляційного господарського суду через систему “Електронний Суд” з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 17.11.2025 по справі № 905/169/25 - повністю та ухвалу господарського суду Донецької області від 30.03.2026 по справі № 905/169/25 частково (в частині відмови у визнанні грошових вимог скаржника). Просить прийняти нове рішення, яким задовольнити кредиторські вимоги Центрального МУ ДПС по роботі з ВПП у сумі основного боргу 104 730 414,39 грн., неузгоджених сум податкових зобов`язань у сумі 298 267 849,19 грн., а також в частині витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 9 084,00 грн. Також просить зобов`язати арбітражного керуючого внести відповідні зміни до реєстру вимог кредиторів.
Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.
Враховуючи, що сума податкового зобов`язання не була сплачена, вона набула статусу податкового боргу. Однак, суд першої інстанції всупереч нормам матеріального права, а саме п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України, поставив під сумнів наявність зобов`язань, що були визначенні самостійно платником податків ним у податковій декларації, вимагаючи первинні документи, що є порушення вказаної норми.
Апелянт посилається на наявність податкового боргу у сумі 104 730 414,39 грн та вважає, що сам факт обліку такого боргу у контролюючому органі є достатньою підставою для його визнання у справі про банкрутство.
Вважає, що господарський суд першої інстанції жодним чином не навів докази та не обґрунтував чому саме наведені у заяві про кредиторські вимоги доводи були відхиленими. 
Апелянт не погоджується із доводами суду першої інстанції про те, що зміст заяви кредитора та розрахунки, що є додатками до вказаних вище податкових повідомлень-рішень, не містить обґрунтованого розрахунку штрафів та пені, оскільки під час судового розгляду заяви, судом не витребовувались такі докази та не ставилось питання щодо недостатності доказів, що у свою чергу дає змогу дійти висновку, що суд формально дослідив обставини справи та не здійснив повний та всебічний розгляд справи.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, суддею – доповідачем у справі визначено суддю Жельне С.Ч. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Тихий П.В., суддя Гребенюк Н.В. 
Ухвалою від 13.04.2026 Східний апеляційний господарський суд витребував з Господарського суду Донецької області матеріали справи № 905/169/25; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.
20.04.2026 на адресу суду з Господарського суду Донецької області надійшли матеріали справи № 905/169/25 про банкрутство. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на ухвалу Господарського суду Донецької області від 17.11.2025 та на ухвалу Господарського суду Донецької області від 30.03.2026 у справі № 905/169/25; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту; призначено справу № 905/169/25 до розгляду на 18.05.2026 о 10:15 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання №131.
12.05.2026 на адресу суду від боржника надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані ухвали місцевого господарського суду залишити без змін.
Обґрунтовуючи свою правову позицію у справі, боржник, зокрема, посилається на те, що відсутність будь-якого зазначення причин неподання апелянтом до суду першої інстанції актів перевірки, які він долучає до апеляційної скарги та письмового обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк є порушенням вимог статей 80 та 269 ГПК України та підставою їх не прийняття судом апеляційної інстанції. Боржник зазначає, що зміст заяви кредитора та розрахунки, що є додатками до вказаних вище податкових повідомлень рішень, не містить обґрунтованого розрахунку штрафів та пені, який би містив суми, на які нараховано, періоду нарахування, формули нарахування тощо, що унеможливлює перевірку такого розрахунку. Подані апелянтом документи, а саме декларація з ПДВ від 19.02.2025, декларація з ПДВ від 19.03.2025, уточнюючий розрахунок з ПДВ від 01.08.2024 та уточнюючий розрахунок з ПДВ від 01.07.2024, а також декларація з податку на прибуток від 08.08.2024 не відповідають нормам Наказу Міністерства фінансів України від 06.06.2017 р. № 557 та не можуть вважатися належним та допустимим доказом, оскільки заявником не надано доказів укладення договору про визнання електронних документів, що виключає можливість її подання в електронному вигляді, доказів подання саме боржником вказаних податкових декларацій, що має підтверджуватися відповідною квитанцією, яка зберігається в контролюючому органі та містити в обов`язковому порядку ЕЦП підписувачів, керівника та головного бухгалтера. Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом розгляду в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. Запроваджений законодавцем підвищений стандарт доказування у справах про банкрутство для кредиторів приводить у випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог до прийняття рішення судом про відмову у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів.
18.05.2026 на адресу суду від апелянта надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій він просить апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального ДПС по роботі з великими платниками податків задовольнити у повному обсязі.
Обґрунтовуючи свою правову позицію у справі, апелянт, зокрема, посилається на те, що станом на 15.04.2025 згідно з відомостями з інформаційно-комунікаційної системи ДПС за ТОВ “КРАСНОЛИМАНСЬКЕ” обліковується податковий борг у загальній сумі 104 730 414,39 грн., окрім основної узгодженої суми боргу, за платником обліковується неузгоджена сума грошового зобов`язання у загальному розмірі 298 267 849,19 грн., які виникли у зв`язку із несплатою нарахованих штрафних санкцій, самостійно задекларованих зобов`язань та пені. Саме у податкових повідомленнях рішеннях визначається, сума та підстава нарахування грошового та/або податкового зобов`язання, що повинен сплатити платник податків. Неузгодженість суми грошового зобов`язання не означає, що зобов`язання не існує або може не враховуватися при зверненні із заявою про визнання кредиторських вимог. Тобто при визначенні статусу кредиторських вимог у справі про банкрутство має враховуватися насамперед момент виникнення вимоги, а не строк її виконання, відтак вимоги кредиторів, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, є конкурсними незалежно від строку виконання грошових зобов`язань боржника. Станом на як на день звернення із заявою про визнання грошових вимог, так і на день подання апеляційної скарги , згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень ТОВ “КРАСНОЛИМАНСЬКЕ” не подано жодних позовних заяв про оскарження дій контролюючого органу щодо правомірності нарахування пені, а тому відповідно до норм Податкового кодексу України такі зобов`язання є податковим боргом, а тому повинні бути включенні до реєстру вимог кредиторів.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.05.2026 оголошено перерву у розгляді справи № 905/169/25 до 25.05.2026 о 14:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №131.
У судовому засіданні 25.05.2026 представник апелянта підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити. Представник боржника проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржувані ухвали місцевого господарського суду залишити без змін.
Представники кредиторів та арбітражний керуючий в судове засідання 25.05.2026 не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась. 
Крім того, учасники справи про банкрутство повідомлялися шляхом розміщення повідомлення-оголошення на сайті Східного апеляційного господарського суду.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вжив всі залежні від нього заходи для належного повідомлення учасників справи про банкрутство про хід розгляду судової справи. 
Оскільки явка представників учасників справи про банкрутство в судове засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази їх належного повідомлення дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за їх відсутності. 
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (частина 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).
Суд першої інстанції встановив такі обставини справи.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 26.03.2025 у справі №905/169/25, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 07.05.2025 та постановою Верховного суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 24.09.2025, відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “КРАСНОЛИМАНСЬКЕ”; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Також суд ввів процедуру розпорядження майном, призначив розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Карауш Юлію Вікторівну тощо.
На офіційній сторінці Верховного суду веб-порталу Судова влада України опубліковано оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність Товариства з обмеженою відповідальністю “КРАСНОЛИМАНСЬКЕ” (№ 75623 від 26.03.2025).
16.04.2025 в системі “Електронний суд” надійшла заява Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про грошові вимоги до боржника у сумі 402.998.263,58 грн. та 6056,00 грн. відшкодування сплаченого судового збору (вх. № 2406/25).
Кредиторські вимоги обґрунтовуються наявністю невиконаного податкового зобов`язання, що складається з: узгодженого податкового боргу у загальній сумі 104.730.414,39 грн., який виник у зв`язку із несплатою нарахованих штрафних санкцій, а саме: з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), код 14010100, у розмірі 95.505.086,72 грн., з податку на прибуток приватних підприємств (код 11021000) у розмірі 5.745.008,79 грн., з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (код 7101000) у розмірі 3.480.318,88 грн.; неузгодженого грошового зобов`язання у загальному розмірі 298.267.849,19 грн., а саме: з податку на додану вартість згідно податкових повідомлень-рішень від 04.02.2025 № 145/Ж10/31-00-07-04-02-25, від 04.02.2025 № 146/ж10/31-00-07-04-02-25.
На підтвердження вимог заявником до матеріалів справи надано: ідентифікаційні дані боржника, довідку про стан податкового боргу від 15.04.2025 № 4770/6/31-00-13-02-06, розрахунок з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), податкові декларації з податку на додану вартість від 19.02.2025, від 19.03.2025, уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 04.03.2025, податкове повідомлення-рішення від 29.01.2025 № 108/Ж10/31-00-04-01-01-27, розрахунок штрафу за порушення термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних до акту камеральної перевірки від 30.12.2024 № 2986/Ж5/31-00-04-01-01-26/32281519, рекомендоване повідомлення від 11.02.25 про вручення поштового відправлення, податкове повідомлення-рішення від 06.02.2025 № 161/Ж10/31-00-04-01-01-27 з розрахунком штрафних санкцій, фіскальний чек УКРПОШТА від 06.02.2025 та копію конверта-повернення з штриховим ідентифікатором 0408610022684, податкові повідомлення-рішення від 04.02.2025 № 145/Ж10/31-00-07-04-02-25 та № 146/Ж10/31-00-07-04-25 з розрахунками штрафних санкцій до них та доказами надсилання (опис вкладення, фіскальний чек та поштова накладна від 04.02.2025), роздруківку сайта “УКРПОШТА” про відстеження поштового відправлення, витяг з інтегрованої картки платника податків за 2024 рік, розрахунок боргу з податку на прибуток приватних підприємств, податкову декларацію з податку на прибуток від 08.08.2024, податкове повідомлення-рішення від 13.01.2025 № 45/Ж10/31-00-04-01-01-27 з розрахунком штрафних санкцій та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, податкове повідомлення-рішення від 29.01.2025 № 107/Ж10/31-00-04-01-01-27 з розрахунком штрафних санкцій та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, витяг з інтегрованої картки платника податків, розрахунок боргу з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення та фіскальні чеки від 01.10.2024, рішення № 1941/Ж10/31-00-04-01-01-31 від 01.10.2024 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску та розрахунок штрафної санкції, витяги з ІКП з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2024 та 2025 рік.
Боржник подав до Господарського суду Донецької області додаткові пояснення у справі від 21.07.2025 б/н, з додатками (вх.№ 01-41/7080/25 від 21.07.2025), в яких зазначає, що ТОВ “КРАСНОЛИМАНСЬКЕ” не визнає заборгованість перед Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків у повному обсязі, посилаючись на те, що заявлені до визнання суми не можуть вважатися узгодженим грошовим зобов`язанням, оскільки тривають судові процеси у адміністративній справі № 320/24929/24 про стягнення податкового боргу в загальній сумі 169.472.320,36 грн. та адміністративній справі № 200/1244/25 про скасування податкових повідомлень-рішень від 04.02.2025 № 145/Ж10/31-00-07-04-02-25 та № 146/Ж10/31-00-07-04-02-25, які стали підставою для нарахування заявником неузгодженого податкового зобов`язання на суму 298.267.849,19 грн.
Розпорядник майна ТОВ “КРАСНОЛИМАНСЬКЕ” подав до Господарського суду Донецької області повідомлення № 02-47-25/262 від 14.05.2025 про результати розгляду грошових вимог кредитора до боржника, з додатками (вх.№ 01-41/4956/25 від 16.05.2025), в яких вказав, що на той час не прийнято рішення у судовій справі № 320/24929/24, предметом якої є суми, заявлені Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків у справі № 905/169/25 про банкрутство, тому не є можливим повідомити господарський суд про результати розгляду таких грошових вимог.
Оскаржувані ухвали Господарський суд Донецької області постановив відповідно 17.11.2025 та 30.03.2026, з підстав викладених вище.
Заслухавши доповідь головуючого у справі (суддю доповідача), дослідивши обставини справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія зазначає наступне.
Кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство (стаття 1 КУзПБ).
Згідно з частиною 2 статті 47 КУзПБ, у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна. За результатами розгляду вимог окремого кредитора господарський суд постановляє ухвалу про їх визнання чи відхилення (повністю або частково), що не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.
Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України).
Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог (постанова від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18; від 13.09.2022 у справі № 904/6251/20).
Завданням господарського суду є перевірка заявлених до боржника грошових вимог кредиторів, які можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору. Господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником. 
Порядок виникнення грошових зобов`язань щодо сплати податків та зборів визначений Податковим кодексом України, положеннями пунктів 1.1. та 1.3 статті 1 якого унормовано, що цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Однак, питання погашення податкового боргу з осіб, на яких поширюються процедури, визначені КУзПБ, регулюються цим Кодексом.
Податковий кодекс України дає визначення грошового зобов`язання, яке є спеціальним для цілей податкового законодавства, а саме - грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня (п. 14.1.39. Податкового кодексу України).
Податкове зобов`язання це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (пп. 14.1.156 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
Податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України). 
Стаття 57 Податкового кодексу України регулює строки сплати податкового зобов`язання: за загальним правилом платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (пункт 57.1 статті 57); у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу; у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження (пункт 57.3 статті 57 ПК України).
Згідно з пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Стаття 61 Податкового кодексу України визначає, що контроль за правильністю нарахування, повнотою і своєчасністю сплати податків і зборів покладено на органи фіскальної служби.
Товариство з обмеженою відповідальністю “КРАСНОЛИМАНСЬКЕ” є юридичною особою, резидентом України, діє на підставі власного установчого документа, має власний ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань 32281519. Основним видом діяльності є: 05.10 Добування кам`яного вугілля, перебуває на податковому обліку як платник податків за основним місцем обліку у Центральному міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків.
У заяві з грошовими вимогами до боржника податковий орган зазначає про наявність зокрема узгодженого податкового боргу у загальній сумі 104 730 414,39 грн., який виник у зв`язку із несплатою основного зобов`язання та нарахованих фінансових санкцій (пені, штрафи), а саме: з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), код 14010100, у загальному розмірі 95 505 086,72 грн., що виникли з: податкова декларація № 9037571992 від 19.02.2025 на суму 7.973.453,00 грн. (залишок боргу 2.897.053,42 грн.),уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок № 9050991108 від 01.07.2024 на суму 48.370.678,00 грн., уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок № 9051173812 від 01.08.2024 на суму 21.666.667,00 грн., податкове повідомлення-рішення (форма “Н”) № 108/Ж10-31-00-04-01-01-27 від 29.01.2025 на суму 4.081.282,8 грн., податкове повідомлення-рішення (форма “Ш”) № 161/Ж10/31-00-04-01-01-27 від 06.02.2025 на суму 3.377.174,42 грн., податкова декларація № 9070742491 від 19.03.2025 на суму 15.663.186,00 грн.; з податку на прибуток приватних підприємств (код 11021000) у розмірі 5.745.008,79 грн., що виникли з податкова декларація № 9224852432 від 08.08.2024 на суму 4.782.394,00 грн. (залишок боргу 2.037.874,48 грн.), податкове повідомлення-рішення (форма “ПС”) № 45/Ж10/31-00-04-01-01-27 від 13.01.2025 на суму 1020,00 грн., податкове повідомлення-рішення (форма “ПС”) № 107/Ж10/31-00-04-01-01-27 від 29.01.2025 на суму 1020,00 грн.); з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (код 7101000) у розмірі 3.480.318,88 грн., що виникло з рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № 1941/Ж10/31-00-04-01-01-31 від 01.10.2024.
Господарським судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Київського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа № 320/24929/24 за позовом Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України до ТОВ “КРАСНОЛИМАНСЬКЕ” про стягнення заборгованості, що виникла з причин несплати штрафних санкцій, самостійно задекларованих зобов`язань та нарахованої пені, зокрема: з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 77.282.429,63 грн. з податкової декларації № 9037571992 від 19.02.2025 на суму 2.897.053,42 грн., уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок № 9050991108 від 01.07.2024 на суму 48.370.678,00 грн., уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок № 9051173812 від 01.08.2024 на суму 21.666.667,00 грн., податкове повідомлення-рішення (форма “Н”) № 108/Ж10-31-00-04-01-01-27 від 29.01.2025 на суму 2.604.156,09 грн. та № 108/Ж10-31-00-04-01-01-27 від 29.01.2025 на суму 629.032,90 грн.; з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 5.643.948,61 грн., що виник з податкової декларації № 9224852432 від 08.08.2024 на суму 2.037.874,48 грн., податкове повідомлення-рішення (форма “ПС”) № 45/Ж10/31-00-04-01-01-27 від 13.01.2025 на суму 1020,00 грн., податкове повідомлення-рішення (форма “ПС”) № 107/Ж10/31-00-04-01-01-27 від 29.01.2025 на суму 1020,00 грн. та податковій вимозі “Ю” від 02.01.2024 № 0000019-1301-3100.
На час розгляду справи в господарському суді першої інстанції до матеріалів справи не надано доказів закінчення судом розгляду адміністративної справи № 320/24929/24, ухвалення у ній кінцевого судового акту та набрання ним законної сули. В Єдиному державному реєстрі судових рішень офіційного веб-портала Судова влада України таке рішення було відсутнє. В порядку частини 3 статті 7 КУзПБ адміністративний спір до господарського суду не передавався.
У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17).
З наданих заявником документів господарським судом встановив, що платник податків (ТОВ “КРАСНОЛИМАНСЬКЕ”) самостійно надав до податкового органу: 
08.08.2024 декларацію з податку на прибуток підприємств за звітний (податковий) період 2024 року, півріччя, базовий звітний період квартал, на суму 4.782.394,00 грн., 
19.02.2025 декларацію з податку на додану вартість за 1 місяць 2025 на суму податкових зобов`язань що сплачуються до державного бюджету 7.973.453 грн.,
19.03.2020 декларацію з податку на додану вартість за 2 місяць 2025 на суму зобов`язань що сплачуються до державного бюджету 15.663.186 грн., 
04.03.2025 подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за звітний (податковий) період, що уточнюється – 7 місяць 2024 року, згідно з яким підлягає сплаті до державного бюджету 48.370.678 грн. (первинна податкова декларація за вказаний податковий (звітний) період до справи не подавалась).
04.03.2025 платник подав уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за звітний (податковий) період, що уточнюється – 8 місяць 2024, згідно з яким підлягає сплаті до державного бюджету 21.666.667 грн. (первинна податкова декларація за вказаний податковий (звітний) період до справи не подавалась).
Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
З урахуванням вимог пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, а суму податкового зобов`язання, визначену у митній декларації, платник податків зобов`язаний сплатити до/або на день подання митної декларації. 
Згідно з пунктом 31.1 статті 31 цього Кодексу, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Таким чином, платник податків мав сплатити за самостійно поданими деклараціями: податок з прибутку підприємств до 19.08.2024 (декларація від 08.08.2024), податок на додану вартість по декларації від 19.02.25 - до 03.03.2025, по декларації від 19.03.2025 - до 31.03.2025, по уточненим деклараціям від 04.03.2025 відповідно – до 04.03.2025. 
До заяви з кредиторськими вимогами, що розглядається, податковим органом не було додано документів первинного бухгалтерського обліку про здійснення ТОВ “КРАСНОЛИМАНСЬКЕ” будь-яких платежів за податками у конкретні дати (платіжні доручення, виписки банку по рахунку). 
Водночас податковий орган зазначає, що за декларацією з податку на прибуток підприємств від 08.08.2024 у зв`язку із частковою оплатою основного платежу за ТОВ “КРАСНОЛИМАНСЬКЕ” обліковується заборгованість у сумі 2.037.874,48 грн., а також у зв`язку із частковою сплатою по декларації з податку на додану вартість від 19.02.2025 залишок заборгованості становить 2.027.787,53 грн., з декларації з податку на додану вартість від 19.03.2025, заборгованість не сплачена і становить 15.663.186,00 грн., З уточнюючих розрахунків податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за звітний (податковий) період від 04.03.2025, заборгованість не сплачена і становить 48.370.678 грн. та 21.666.667 грн. відповідно. На підтвердження чого надає відомості з інтегрованої картки платника податків за 2024 та 2025 рік (далі – ІКП).
Також, до матеріалів справи заявник надав рішення податкового органу № 1941/Ж10/31-00-04-01-01-31 від 01.10.2024 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, згідно з яким за період з 01.01.2024 до 31.03.2024 нараховано штраф у розмірі 2.959.357,00 грн. та за період з 01.01.2024 до 31.03.2024 нараховано пеню у розмірі 521.061,88 грн. 
Вказане рішення та розрахунок надіслані рекомендованою поштою боржнику 01.10.2024 та вручені 14.10.2024. 
За змістом статей 1, 9 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування нараховується на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.
Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.
Роботодавець як платник єдиного внеску є особою, на яку покладено обов`язок своєчасно і в повному обсязі нараховувати, утримувати та сплачувати за найманих працівників (застрахованих осіб) єдиний внесок, а також подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, які визначені податковим законодавством.
У відповідності до підп. “б” п. 176.2 статті 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до Кодексу мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску зобов`язані подавати у строки, встановлені Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (з розбивкою по місяцях звітного кварталу), до контролюючого органу за основним місцем обліку.
Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Разом з цим, матеріали справи не містять податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (відповідні декларації ТОВ “КРАСНОЛИМАНСЬКЕ”).
Наданий витяг з ІКП з єдиного внеску за 2024 та 2025 містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 422 оперативний облік - процес відображення, систематизації та узагальнення первинних показників через їх перетворення в облікові показники в ІКП.
Первинні показники - показники, що містяться у первинних документах та є визначальними для характеристики процесів адміністрування податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів та єдиного внеску.
Первинні документи - документи, що складені платниками податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску та/або органами ДФС, іншими органами влади згідно з чинним законодавством (податкові декларації, митні декларації, аркуші коригування, уточнюючі розрахунки, податкові повідомлення-рішення, рішення контролюючого органу, вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, судові рішення, рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу), інформація органів Державної казначейської служби України про надходження податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів та єдиного внеску тощо).
Отже, належними доказами підтвердження сум нарахувань з заробітної плати є первинні документи, які заявником разом з поданою до суду заявою надано не було, а не податкова звітність, що подається до ДПС відповідно до податкового законодавства, лише підтверджує порядок оподаткування цієї операції, оскільки сам факт вчинення оподаткування боржником не свідчить беззаперечну наявність вказаної суми виплат з заробітної плати робітнику.
Відсутність доказів (саме первинних документів), які підтверджують підстави для нарахування боржнику суми недоїмки у тому числі й з єдиного внеску, позбавляє можливості визначити обґрунтованість заявленої у складі вимог кредитора у справі про банкрутство суми єдиного внеску, оскільки унеможливлює належну перевірку у розумінні статей 76, 77, 78, 79, 86 ГПК України відповідність визначення податковим органом цієї суми, як вимог кредитора, вимогам законодавства.
Доводи апелянта щодо неправомірності невизнання неузгоджених податкових зобов`язань відхиляються колегією суддів, оскільки зі змісту апеляційної скарги убачається, що скаржник фактично наполягає на включенні до реєстру вимог кредиторів сум податкових зобов`язань, які на момент розгляду заяви не набули статусу узгоджених у розумінні положень Податкового кодексу України.
Водночас відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковим боргом є сума саме узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений законом строк.
Отже, сам факт нарахування контролюючим органом податкових зобов`язань або прийняття податкових повідомлень-рішень за умови їх судового оскарження не свідчить про виникнення узгодженого податкового боргу, який може бути включений до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство.
Інший підхід фактично призвів би до включення до реєстру вимог, які ще не набули ознак остаточності та безспірності, що суперечило б правовій природі конкурсних вимог у процедурах банкрутства та створювало б ризик порушення прав інших кредиторів боржника.
Згідно з усталеним підходом, який випливає зі змісту Кодексу України з процедур банкрутства та правових позицій Верховного Суду, до реєстру вимог кредиторів можуть бути включені лише такі грошові вимоги, які є визначеними, безспірними та підлягають виконанню на момент розгляду заяви.
Неузгоджене податкове зобов`язання, яке є предметом адміністративного чи судового оскарження або не набуло остаточного характеру, не створює належного грошового обов`язку боржника у розумінні процедур банкрутства.
За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у визнанні вимог у цій частині, а доводи апелянта зводяться до незгоди з правовою оцінкою, не спростовуючи її по суті.
Разом з цим, питання необхідного обсягу правового аналізу грошових вимог кредитора та достатності доказів на їх підтвердження має вирішуватися господарським судом з урахуванням сукупності обставин конкретної справи, зокрема правової природи зобов`язання, юридичних фактів з якими пов`язується його дійсність та обґрунтованість, позиції боржника та розпорядника його майна, наявності та обґрунтованості заперечень інших кредиторів.
Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство.
Крім того, апелянт посилається на наявність у боржника податкового боргу у розмірі 104 730 414,39 грн та зазначає, що відображення відповідної заборгованості в інформаційних базах і податковому обліку контролюючого органу є достатньою підставою для визнання таких вимог у справі про банкрутство.
Однак колегія суддів не може погодитися з такими доводами, оскільки сам по собі факт обліку певної суми заборгованості контролюючим органом не звільняє кредитора від обов`язку доведення підстав виникнення, характеру, розміру та моменту виникнення відповідного грошового зобов`язання належними та допустимими доказами. 
Суд враховує, що відповідно до статей 45– 47 Кодексу України з процедур банкрутства, саме на кредитора покладається обов`язок доведення грошових вимог належними та допустимими доказами.
Факт відображення суми заборгованості у внутрішньому обліку контролюючого органу сам по собі не є безумовним доказом існування грошового зобов`язання боржника у відповідному розмірі, якщо такий борг не підтверджений належними первинними документами, податковими повідомленнями-рішеннями, що набрали законної сили, або іншими доказами, які свідчать про виникнення, розмір та строк виконання зобов`язання.
З матеріалів справи убачається, що суд першої інстанції, оцінюючи подані докази, дійшов висновку про їх недостатність для підтвердження заявленого розміру вимог, що стало підставою для відмови у їх визнанні.
Апелянт, у свою чергу, не навів у скарзі конкретних доказів, які б спростовували ці висновки суду або свідчили про належне підтвердження заявленого боргу у повному обсязі.
Податковий орган зазначає, що у зв`язку із наявністю податкового боргу, у тому числі за минулі звітні періоди, платнику податків нараховані фінансові санкції (пені, штрафи).
Пунктами 59.1, 59.3 статті 59 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження заявлених вимог податковим органом були надані переважно податкові повідомлення-рішення, тоді як відповідні податкові вимоги до матеріалів справи не подавалися.
Зокрема, заявник посилався на податкове повідомлення-рішення від 13.01.2025 № 45/Ж10/31-00-04-01-01-27 про застосування до боржника штрафу у сумі 1 020,00 грн за неподання декларації з податку на прибуток за три квартали 2024 року, прийняте на підставі акта перевірки від 11.12.2024 № 2877/Ж5/31-00-04-01-01-26/32281519. Водночас сам акт перевірки, на який міститься посилання у податковому повідомленні-рішенні та розрахунку до нього, до матеріалів справи не подавався.
Також податковим органом було надано податкове повідомлення-рішення від 29.01.2025 № 107/Ж10/31-00-04-01-01-27 про застосування штрафу у сумі 1 020,00 грн за несвоєчасне подання декларації з податку на прибуток за три квартали 2024 року, прийняте на підставі акта перевірки від 27.12.2024 № 2980/Ж5/31-00-04-01-01-26/32281519, який також відсутній у матеріалах справи.
Крім того, заявник посилався на податкове повідомлення-рішення від 29.01.2025 № 108/Ж10/31-00-04-01-01-27 про застосування штрафу у сумі 4 081 280,38 грн за порушення строків реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування за період з квітня по грудень 2024 року, прийняте на підставі акта перевірки від 30.12.2024 № 2986/Ж5/31-00-04-01-01-26/32281519. При цьому ані зазначений акт перевірки, ані податкові декларації, на які містяться посилання у розрахунку до податкового повідомлення-рішення, до матеріалів справи не подавалися.
Щодо податкових повідомлень-рішень від 04.02.2025 № 145/Ж10/31-00-07-04-01-01-27 та № 146/Ж10/31-00-07-04-01-01-27, якими боржнику визначено штрафні санкції у сумі 42 609 692,72 грн та 85 219 385,44 грн відповідно, колегія суддів зазначає, що вказані рішення прийняті на підставі акта перевірки № 2983/Ж5/31-00-07-04-02-20/32281519 від 30.12.2024 та з урахуванням висновку комісії із розгляду заперечень від 29.01.2025 № 55/Ж7/31-00-07-04-02-02. Разом із цим ані акт перевірки, ані зазначений висновок комісії, ні податкові декларації, на які є посилання у розрахунках до цих податкових повідомлень-рішень, до суду першої інстанції подані не були.
Аналогічно податкове повідомлення-рішення від 06.02.2025 № 161/Ж10/31-00-04-01-01-27 про застосування штрафу у сумі 3 377 174,42 грн за порушення строків сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на додану вартість за березень 2024 року ґрунтується на акті перевірки від 07.01.2025 № 31/Ж5/31-00-04-01-01-22/32281519, який у матеріалах справи також відсутній, як і відповідні податкові декларації, на які містяться посилання у розрахунках заявника.
Таким чином, значна частина заявлених вимог фактично обґрунтовувалася лише податковими повідомленнями-рішеннями та внутрішніми розрахунками контролюючого органу без надання первинних документів і матеріалів перевірок, які б дозволяли суду перевірити підстави виникнення, правильність нарахування та склад відповідних грошових зобов`язань.
Зміст заяви кредитора та розрахунки, що є додатками до вказаних вище податкових повідомлень-рішень, не містить обґрунтованого розрахунку штрафів та пені, який би містив суми, на які нараховано, періоду нарахування, формули нарахування тощо, що унеможливлює перевірку такого розрахунку.
З поданих до суду документів неможливо встановити обґрунтованість правомірності розрахунків заявника по заявленим сумам кредиторських вимог та дату виникнення зобов`язання боржника перед податковим органом по заявленим сумам кредиторських вимог, що в даному випадку має суттєве значення для розгляду заявлених кредиторських вимог. (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.12.2020 у справі № 925/1500/17, від 09.07.2019 у справі № 909/95/18, від 04.12.2024 у справі № 905/1977/21, а також у постановах Верховного Суду від 21.02.2024 та від 04.12.2024 у справі № 905/1977/21).
Наявні в матеріалах справи довідки ІКП не є належними та достатніми доказами здійснення платником податків платежів за податками у конкретні дати за відсутності у справі первинних документів. 
Таким чином, фактом підтвердження сум нарахувань з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств є первинні документи, які заявником разом з поданою до суду заявою надано не було, а не податкова звітність, що подається до ДПС відповідно до податкового законодавства, лише підтверджує порядок оподаткування цієї операції, оскільки сам факт вчинення оподаткування боржником не свідчить беззаперечну наявність вказаної суми заборгованості. (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.02.2024 та від 04.12.2024 у справі № 905/1977/21).
Таким чином, розмір таких кредиторських вимог щодо пені, штрафу не підтверджений належними доказами у заявленій сумі, підстави для їх визнання відсутні.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не витребував додаткових доказів та не звернув увагу на нібито недостатність доказової бази, є безпідставними та не спростовують висновків суду.
Судова колегія зазначає, що саме на кредитора покладається обов`язок доведення заявлених грошових вимог, у тому числі надання належного, допустимого та достатнього розрахунку штрафних санкцій і пені. Ненадання такого розрахунку не може бути усунуте шляхом перекладення обов`язку доказування на суд.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що подані кредитором документи не містять детального розрахунку штрафів і пені, який би давав можливість перевірити підстави їх нарахування, періоди, порядок обчислення та відповідність вимогам законодавства. При цьому суд не зобов`язаний самостійно витребовувати докази на підтвердження обставин, на які посилається сторона, якщо така сторона не виконала свого процесуального обов`язку щодо належного обґрунтування заявлених вимог.
Посилання апелянта на нібито формальний розгляд справи є оціночним судженням та спростовується змістом оскаржуваної ухвали, в якій суд надав оцінку поданим доказам у межах своїх повноважень та дійшов мотивованого висновку про відсутність належного підтвердження заявлених сум.
Крім того, як свідчать матеріали справи, за самостійно поданою ТОВ “КРАСНОЛИМАНСЬКЕ” податковою декларацією з податку на додану вартість № 9070742491 від 19.03.2025 на суму 15.663.186,00 грн., терміном сплати є 31.03.2025. 
Разом з цим, з 26.03.2025, з відкриттям провадження у справі про банкрутство ТОВ “КРАСНОЛИМАНСЬКЕ” та введенням процедури розпорядження майном, господарським судом введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. 
Оскільки вимоги податкового органу за вказаною податковою декларацією (№ 9070742491 від 19.03.2025) виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство, тому є поточними, і не підлягають вирішенню у попередньому засіданні. 
Також, у заяві про визнання кредиторських вимог заявник ставить питання про визнання податкового боргу, який є предметом спору по справі № 200/1244/25, рішення в якій судом не прийнято.
В провадженні Донецького окружного адміністративного суду перебуває справа № 200/1244/25 за позовом ТОВ “КРАСНОЛИМАНСЬКЕ” до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Центрального МУ ДПС по роботі з ВВП від 04 лютого 2025 № 145/Ж10/31-00-07-04-02-25, яким ТОВ “Краснолиманське” збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 213.048.463,75 грн, яка складається з 170.438.771,00 грн за податковими зобов`язаннями та 42.609.692,75 грн за штрафними фінансовими санкціями (штрафами); визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Центрального МУ ДПС по роботі з ВПП від 04 лютого 2025 року № 146/Ж10/31-00-07-04-02-25, яким до ТОВ “Краснолиманське” застосований штраф в розмірі 85.219.385,44 грн за платежем “податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг).
Рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку (п. 56.1. ст. 59 Податкового кодексу України).
Згідно з пунктом 56.15 статті 59 цього Кодексу унормовано, що скарга, подана із дотриманням строків, визначених абзацом першим пункту 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.
Кредиторські вимоги податкового органу, що базуються на неузгодженому податковому зобов`язанні, не можуть бути визнані у справі про банкрутство доки воно залишається неузгодженим, адже саме узгодження є підставою для виникнення обов`язку щодо погашення такого зобов`язання.
На дату постановлення оскаржуваної ухвали, до матеріалів справи не надано доказів вирішення адміністративної справи № 200/1244/25 по суті, прийняття адміністративним судом відповідного рішення та набрання ним законної сили у встановленому порядку. В Єдиному державному реєстрі судових рішень офіційного веб-портала Судова влада України таке рішення відсутнє. В порядку частини 3 статті 7 КУзПБ адміністративний спір до господарського суду не передавався.
За таких обставин відсутні підстави для визнання господарським судом кредиторських вимог на суму 298.267.849,19 грн. неузгодженого грошового зобов`язання.
Саме на кредитора покладений обов`язок доказування наявності кредиторських вимог у справі про банкрутство, який передбачає подання сукупності документів, які дозволять суду переконатися в обґрунтованості грошових вимог кредитора. Неподання такої сукупності документів може мати наслідком відмову суду у визнанні спірних вимог кредитора (постанови Верховного Суду від 01.12.2022 у справі № 918/1154/21, від 27.02.2024 у справі №902/1406/15).
Вказане зумовлює висновок колегії суддів про те, що сукупність доказів, які містяться в матеріалах справи №905/169/25, не підтверджують обґрунтованість вимог Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та наявність підстав для визнання його кредитором боржника - ТОВ “КРАСНОЛИМАНСЬКЕ” відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства.
Апелянт додав до матеріалів апеляційної скарги просить долучити: Акт перевірки на рішення № 1941/ж10/31-00-04-01-01-31 від 01.10.2024 (про застосування санкцій та нарахування пені за несплату ЄСВ); 2) Акт перевірки від 27.12.2024 № 2980/Ж5/31-00-04-01-01-26 на ППР від 29.01.2025 № 107/ж10/31-00-04-01-01-27; 3) Акт перевірки від 11.12.2024 № 2877/ж5/31-00-04-01-01-26 на ППР від 13.01.2025 № 45/ж10/31-00-04-01-01-27; 4) Акт перевірки від 30.12.2024 № 2983/ж5/31-00-07-04-02-20 та висновок комісії від 29.01.2025 №55/ж7/31-00-07-04-02-22 на ППР від 04.02.2025 № 146 /ж10/31-00-07- 04-02-25 та № 145/ж10/31-00-07-04-02-25; 5) Акт перевірки від 07.01.2025 № 31/ж5/31-00-04-01-01-22 на ППР від 06.02.2025 № 161/ж10/31-00-04-01-01-27; 6) Акт перевірки від 30.12.2024 № 2986/ж5/31-00-04-01-01-26 на ППР від 29.01.2025 № 108/ж10/31-00-04-01-01-27.
В обґрунтування причин неподання зазначених доказів до суду першої інстанції апелянт посилається на те, що під час розгляду заяви місцевий господарський суд не витребовував відповідні документи та не звертав уваги на недостатність доказової бази, що, на думку скаржника, свідчить про формальний характер дослідження обставин справи та неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин спору.
З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
За змістом частин 2 та 3 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Приписи частини 3 статті 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме “винятковість випадку” та “причини, що об`єктивно не залежать від особи”.
Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.
Відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постановах від 18.06.2020 у справі №909/965/16, від 03.04.2019 у справі №913/317/18 та від 22.05.2019 у справі №5011-15/10488-2012, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи.
Тобто, відсутність обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції виключає можливість прийняття апеляційним господарським судом додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України (постанови Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 914/1725/19; від 12.01.2021 у справі № 01/1494(14-01/1494); від 15.12.2020 у справі № 925/1052/19; від 21.04.2021 у справі № 906/1179/20).
Водночас така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів.
Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15, від 11.09.2019 у справі №922/393/18; від 16.12.2020 у справі №908/1908/19, від 21.01.2021 у справі № 908/3359/19, від 06.10.2021 по справі № 918/237/20, від 21.06.2022 у справі № 910/6535/21).
Як встановлено судом апеляційної інстанції, подані скаржником докази складені до постановлення оскаржуваної ухвали від 17.11.2025 у справі, не були предметом дослідження під час розгляду справи в суді першої інстанції, отже, судова колегія не вбачає в цьому випадку правових підстав, з яким законодавство пов`язує можливість прийняття нових доказів в суді апеляційної інстанції.
Разом з тим, вище вказано, що суд не зобов`язаний самостійно витребовувати докази на підтвердження обставин, на які посилається сторона, якщо така сторона не виконала свого процесуального обов`язку щодо належного обґрунтування заявлених вимог. Саме на кредитора покладається обов`язок доведення заявлених грошових вимог.
Таким чином, посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є загальними та не містять належного обґрунтування, оскільки зі змісту оскаржуваної ухвали убачається, що суд першої інстанції діяв у межах наданих йому повноважень, дослідив подані докази, надав їм оцінку у сукупності та дійшов висновків, які узгоджуються з вимогами законодавства про банкрутство.
Доводи апеляційної скарги фактично спрямовані на переоцінку доказів та встановлених судом першої інстанції обставин справи, що саме по собі не є підставою для скасування судового рішення за відсутності встановлення порушень норм матеріального чи процесуального права.
Колегія суддів зазначає, що в процедурі банкрутства стандарт доказування передбачає оцінку поданих доказів у їх сукупності з урахуванням вірогідності відповідних обставин, однак навіть за такого підходу заявлені апелянтом вимоги не підтверджені у необхідному обсязі належними доказами.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у визнанні грошових вимог Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності таких висновків та не дають підстав для зміни чи скасування оскаржуваних судових актів.
Усі інші доводи, обґрунтування, посилання враховані судом апеляційної інстанції, проте є такими, що не спростовують висновків суду апеляційної інстанції викладених у постанові.
Отже, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому не можуть бути підставою для зміни або скасування ухвал суду першої інстанції.
Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Відповідно до положень статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 Господарського процесуального кодексу України). 
Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Донецької області від 17.11.2025 та ухвалу Господарського суду Донецької області від 30.03.2026 у справі № 905/169/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 -289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 28.05.2026. 

Головуючий суддя С.Ч. Жельне

Суддя П.В. Тихий 

Суддя Н.В. Гребенюк