ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 р. 	Справа № 520/16549/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2025, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., м. Харків, повний текст складено 15.10.25 по справі № 520/16549/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТСУМ-ТРЕЙД» 
до  Харківської митниці   
про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТСУМ-ТРЕЙД» (далі – ТОВ «ОПТСУМ-ТРЕЙД», Товариство, декларант, позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської митниці (далі – відповідач, митний орган), в якому просило суд:
- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2025/000239/2 від 11.06.2025 та картку відмови №UA807200/2025/000276 від 11.06.2025;
- стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТСУМ-ТРЕЙД» (ідентифікаційний код юридичної особи: 44288748; адреса юридичної особи: 61191, Україна, Харківська обл., місто Харків, вулиця Морозова, будинок, 7) витрати на оплату судового збору у загальному розмірі 20471,73 грн та витрати на професійну правничу допомогу у фіксованому розмірі 50000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці (ідентифікаційний код юридичної особи: 44017626; адреса: Україна, 61005, Харківська обл., місто Харків, вул. Миколаївська, будинок 16Б).
В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність складених відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2025/000239/2 від 11.06.2025 та картки відмови № UA807200/2025/000276 від 11.06.2025, оскільки при здійсненні митного оформлення ввезеного на митну територію України товару за митною декларацією №25UA807200008380U6 від 10.06.2025 позивачем було надано відповідачу всі необхідні документи для підтвердження митної вартості задекларованого товару за ціною угоди, які не були належним чином досліджені митним органом, що мало наслідком протиправне витребування додаткових документів у Товариства та застосування резервного методу визначення митної вартості замість першого, всупереч принципу послідовності, що призвело до безпідставної переплати позивачем мита та податку на додану вартість у загальному розмірі 1504110,56 гривень та є підставою для скасування спірних рішення та картки відмови.
Стверджував, що єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів, що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, встановлених частиною 3 статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України), а тому суб`єктивне припущення відповідача щодо ненадання декларантом всіх необхідних документів за статтею 53 МК України не узгоджується з дійсними обставинами справи та свідчить про явну необґрунтованість прийнятих спірних індивідуальних актів.
Крім того, з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18 липня 2024 року у справі № 620/3264/18, зазначив, що надіслання запиту про витребування додаткових документів саме по собі не має наслідком коригування митної вартості, тоді як підставою для такого коригування є оцінка митним органів у сукупності документів, що були подані під час митного оформлення як на стадії подання митної декларації, так і на запит митного органу, чого відповідачем у спірних правовідносинах здійснено не було.
Переконував, що навіть за відсутності обов`язку подавати додаткові документи відповідачу, позивач одночасно з митною декларацією надав Харківській митниці розширений пакет документів (як основних, так і додаткових) для підтвердження правильності та достовірності визначення ним митної вартості задекларованих товарів, однак відповідач, не надавши їм жодної оцінки, у повідомленні щодо митної декларації здебільшого запитав документи, які вже було подано декларантом до направлення повідомлення, та згідно з приписами частин 2-3 статті 53 МК України надаватися не повинні, або вимагав документи, які не підпадають під дію положень частин 2, 3, 4 статті 53 МК України.
Зауважив, що інвойсом № LEMCG278403 від 27.03.2025 (далі – Інвойс), контрактом № HLNT20240816 від 16.08.2024 (далі – Контракт), листом продавця № LEMCG278403/5 від 27.03.2025 (далі – лист продавця), калькуляцією № LEMCG278403 від 27.03.2025 (далі – Калькуляція) у сукупності підтверджено вартість самого товару (37500,00 дол. США), умови поставки СРТ, відповідно до якої витрати на транспортування включено у вартість товару. При цьому повідомлено, що страхування вантажу за інвойсом не здійснювалося, платежів від третіх осіб отримано не було та не передбачалось, комісійні, посередницькі послуги у відношенні товару, відвантаженого по Інвойсу не залучалися, ліцензування не передбачалось, а жодні інші витрати, окрім вказаних у калькуляції відсутні. Однак відповідачем проігноровано всі наведені вище документи на підтвердження складових митної вартості, що слугувало підставою для прийняття незаконного рішення.
Звертав увагу суду, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.02.2025 по справі № 300/784/24.
Переконував, що прайс-лист є документом довільної форми, який має додатковий інформативний характер, та не є обов`язковим (виключним) документом, який підтверджує митну вартість товару, а комерційна пропозиція взагалі не є документом, який підтверджує митну вартість товарів відповідно до частини 2 статті 53 МК України або додатково надається відповідно до частин 3, 4 ст. 53 МК України для підтвердження відсутності заниження рівня митної вартості товару, у зв`язку з чим, коригування митної вартості через недоліки в оформленні вказаного документа або через його відсутність є необґрунтованим.
Наголосив, що посадові особи митного органу не є експертами чи спеціалістами у відповідній сфері та повинні діяти в межах своїх посадових інструкцій та рекомендацій. Натомість, відповідач при дослідженні звіту про оцінку майна намагався перейняти на себе повноваження експерта, хоча компетенція у нього для цього відсутня.
Крім того, зазначив, що звіт про оцінку майна не є відповідно до частини 2 статті 53 МК України документом, що підтверджує митну вартість, а тому навіть наявність у ньому певних недоліків не є достатньою самостійною підставою вважати, що митну вартість визначено недостовірно і тим більше бути підставою для коригування митної вартості товару за другорядним методом.
Зауважив, що при проведенні консультації, ніякої іншої інформації, крім вимоги про надання додаткових документів до ТОВ «ОПТСУМ-ТРЕЙД» не надходило, що свідчить про недотримання митним органом порядку проведення консультацій, а також неналежного обґрунтування неможливості застосування митної вартості за ціною договору, задекларованої позивачем.
Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15 серпня 2023 року у справі № 810/2875/16, зазначив, що спрацювання ризиків АСАУР та наявність в ЄАІС іншої цінової інформації про ідентичні або подібні товари не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Також переконував, що відповідачем безпідставно застосовано до позивача другорядний (6) метод визначення митної вартості товару та не виконано обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості, що є підставою для визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови.
Звернув увагу, що у спірному рішенні не наведено належного порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості, що свідчить про необґрунтованість та невмотивованість такого рішення.
На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у фіксованому розмірі 50 000 грн надав договір про надання правової допомоги № б/н від 17.06.2025 та докази сплати витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2025 по справі № 520/16549/25 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТСУМ-ТРЕЙД» (вул. Морозова, буд. 7,м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл.,61191, ЄДРПОУ 44288748) до Харківської митниці (вул. Миколаївська, буд. 16-Б,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н,61005, ЄДРПОУ 44017626) про визнання протиправним та скасування рішення - задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2025/000239/2 від 11.06.2025 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807200/2025/000276, прийняті Харківською митницею Державної митної служби України.
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТСУМ-ТРЕЙД» за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці Державної митної служби України сплачений судовий збір у розмірі 18049,33 (вісімнадцять тисяч сорок дев`ять гривень 33 копійки) та суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 (десять тисяч гривень).
Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість та порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2025 по справі №520/16549/25 та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову ТОВ «ОПТСУМ-ТРЕЙД».
Здійснити розподіл судових витрат відповідно до прийнятого рішення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що контроль правильності визначення митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за митною декларацією позивача здійснювався посадовими особами митниці відповідно до вимог статті 54 МК України шляхом перевірки числових значень митної вартості товарів та наявності в документах усіх відомостей, що їх підтверджують, а також статей 336, 337, 363 МК України в частині контролю із застосуванням системи управління ризиками. У результаті порівняння задекларованого за ціною угоди рівня митної вартості оцінюваних товарів з рівнем митної вартості ідентичних та подібних товарів, які були оформлені у максимально найближчий термін, було встановлено, що рівень митної вартості товарів згідно з ЄАІС: товар № 1 - 7,54 (9,51) дол. США/кг (дол. США/ шт (компл)), однак задекларований рівень митної вартості - 1,98 (2,50) дол. США/ кг (дол. США/ шт (компл)), у якості джерела використовувалась ЕМД №UA807200/2025/006818 (25UA807200006818U6) від 13.05.2025.
Зауважив, що спрацювання АСАУР за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості є обов`язковою до виконання рекомендацією посадовій особі митного органу більш ретельно опрацювати подані до митного оформлення документи та свідчить про наявність обґрунтованого сумніву та є підставою для витребування додаткових документів.
Повідомив, що відповідно до вимог частини 5 статті 55 МК України була проведена процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обміну наявною у кожного з них інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, за наслідками чого позивача було повідомлено про можливість надання за власним бажанням або уповноваженою ним особою додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару. Однак, у відповідь на вказаний запит позивачем було надіслано листи, якими повідомлено відповідача про неможливість надання додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість з одночасною вимогою щодо прийняття митницею рішення, тобто, декларантом не було доведено митниці заявлену митну вартість, у зв`язку з чим, Харківською митницею прийнято спірне рішення про коригування митної вартості оцінюваного товару резервним методом, у відповідності до статей 54, 55, 57-63 МК України, при прийнятті якого, за основу взято наявну в митниці цінову інформацію, що міститься ціновій базі ЄАІС про подібні товари, митне оформлення яких вже здійснено.
З огляду на вищевикладене, вважав, що рішення про коригування митної вартості № UA807000/2025/000239/2 від 11.06.2025 та картку відмови № UA807200/2025/000276 від 11.06.2025 винесено на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначений нормами МК України та інших підзаконних нормативних актів, а також з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення, а тому обставини для їх скасування відсутні. Отже, вимоги позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Додатково зазначив, що після здійснення позивачем декларування товарів за новою митною декларацією, оскаржувана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення вичерпала свою дію, а тому вимога позивача про її скасування є неналежним та неправильним способом захисту його прав, оскільки у такий спосіб не поновлюватиметься попередня митна декларація, за якою було вперше заявлено до митного оформлення товари позивача так як їх вже випущено у вільний обіг за новою митною декларацією.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, позивач вважав, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, просив залишити апеляційну скаргу Харківської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2025 у справі № 520/16549/25 без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
В обґрунтування відзиву наполягав, що при здійсненні митного оформлення імпортованих товарів позивачем надано відповідачу абсолютно всі необхідні документи, у тому числі і ті, які передбачені частиною 2 статті 53 МК України, і такі документи не містили розбіжностей, ознак підробки, а навпаки мали всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості та ціни.
Звернув увагу, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками, оскільки всі сумніви митниці у достовірності заявленого рівня митної вартості повинні бути обґрунтованими.
Стверджував про протиправність проведених коригувань, оскільки не наведення відповідачем у спірному рішенні належного порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості, свідчить про необґрунтованість та невмотивованість такого рішення. 
На переконання апелянта, відомості з інформаційних баз мають лише допоміжний інформаційний характер при прийняті митницею відповідних рішень та з об`єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов продажу, а тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані позивачем документи про товар.
Висновок відповідача про обрання позивачем неналежного способу захисту шляхом скасування картки відмови, вважав таким, що не відповідає практиці Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.07.2021 року справі № 820/3979/17, відповідно до якої оскаржена в судовому порядку картка відмови носить похідний характер від прийнятого рішення про коригування митної вартості, а тому вимога про визнання її протиправною є обґрунтованою. Отже, позивач не позбавлений права на оскарження рішення про коригування та картки відмови (яка є похідною від рішення про коригування), а тому декларування товарів за новою декларацією та подальшому випуску їх у вільний обіг не позбавляє позивача права на захист його порушеного права, у т.ч. й через винесення картки відмови в цій справі, незалежно від застосованого ним способу випуску товару у вільний обіг.
В іншій частині зміст апеляційної скарги є аналогічним змісту позовної заяви.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТСУМ-ТРЕЙД» та Компанією HUZHOU LUOJIA NEW TECHNOLOGY CO., LTD було укладено Контракт № HLNT20240816 від 16.08.2024.
Абзацами 1, 2 статті 1 Контракту визначено, що, продавець зобов`язується поставити Покупцеві товари в асортименті (далі – «Товар»). Покупець зобов`язується оплатити Товар відповідно до умов цього договору».
Абзацом 2 статті 2 Контракту встановлено, загальна кількість і асортимент Товару, що поставляється, складається з партій, кількість яких визначається в інвойсі на кожну поставку».
Відповідно до статті 3 Контракту, поставка Товару за цим договором здійснюється в повній відповідності з ІНКОТЕРМС-2010. Умови поставки визначаються і узгоджуються Сторонами для кожної окремої партії Товару і вказуються в інвойсі».
Згідно зі статтею 4 Контракту, ціна за одиницю Товару узгоджується і встановлюється в інвойсі на кожну окрему партію Товару до цього договору. Загальна сума договору визначається загальною кількістю поставленого товару за Договором. Валюта контракту і платежів – долар США».
У відповідності до абзацу 2 статті 5 Контракту, сторони домовилися, що оплата Товару здійснюється, як правило, на умовах відстрочки платежу – три місяці з моменту поставки (митного оформлення). Можлива стовідсоткова передоплата, на розсуд Покупця».
Відповідно до комерційного інвойсу № LEMCG278403 від 27.03.2025 HUZHOU LUOJIA NEW TECHNOLOGY CO., LTD постачає Товариству з обмеженою відповідальністю «ОПТСУМ-ТРЕЙД» товар на загальну суму 37500,00 доларів США.
За результатами придбання товару відповідно до укладеного контракту, позивачем складено та подано до митного органу митну декларацію від 10.06.2025 №25UA807200008380U6, в якій самостійно визначено митну вартість товарів за основним методом, а саме, за ціною контракту - 37500,00 доларів США.
На підтвердження заявленої у митній декларації № 25UA807200008380U6 від 10.06.2025 митної вартості товару, яка становить 37500,00 доларів США, разом з декларацією позивачем до митного органу були надані наступні документи:
- пакувальний лист (Packing list) № LEMCG278403 від 27.03.2025;
- рахунок-фактуру (iнвойс) (Commercial invoice) № LEMCG278403 від 27.03.2025;
- коносамент (Bill of lading) № SZJF250308 від 31.03.2025;
- автотранспортну накладну (Road consignment note) № 6642 від 05.06.2025;
- декларацію (Dispatch note model T1) № 25PL322010NSIL6EK7 від 05.06.2025;
- декларацію про походження товару (Declaration of origin) № LEMCG278403 від 27.03.2025;
- прейскурант (прайс-лист) виробника товару № HUZHOU250109/1 від 09.01.2025 (з перекладом);
- висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 09/06/2025/01 від 09.06.2025;
- розрахунок ціни (калькуляцію) № LEMCG278403 від 27.03.2025 (з перекладом);
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № б/н від 10.02.2025;
- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № HLNT20240816 від 16.08.2024;
- видаткову накладну № LEMCG278403 від 27.03.2025 (з перекладом);
- відвантажувальну специфікацію № LEMCG278403 від 27.03.2025 (з перекладом);
- комерційну пропозицію № HUZHOU20240801 від 01.08.2024 (з перекладом);
- лист № 0526/1 від 26.05.2025 з інформацією від ТОВ «ОПТСУМ-ТРЕЙД» про не здійснення страхування;
- лист № 0526/2 від 26.05.2025 з інформацією від ТОВ «ОПТСУМ-ТРЕЙД» про те, що вантаж не підлягає процедурі ліцензування під час імпорту;
- лист № LEMCG278403/1 від 27.03.2025 з інформацією від продавця про те, що ліцензування товару не передбачено (з перекладом);
- лист № LEMCG278403/2 від 27.03.2025 з інформацією від продавця про те, що посередницькі послуги не залучалися (з перекладом);
- лист № LEMCG278403/3 від 27.03.2025 з інформацією від продавця про те, що страхування вантажу не здійснювалося (з перекладом);
- лист № LEMCG278403/4 від 27.03.2025 з інформацією від продавця про те, що ніяких платежів від третіх осіб не було отримано (з перекладом);
- лист № LEMCG278403/5 від 27.03.2025 з інформацією від продавця про те, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару (з перекладом);
- якісний опис № LEMCG278403 від 27.03.2025 (з перекладом).
Митним органом було надіслано декларанту запит (повідомлення) № 510655, яким повідомлено, що відповідно до вимог статей 52, 58 МК України декларант або уповноважена ним особа зобов`язані подати митному органу достовірні відомості, що документально підтверджують відсутність:
1) обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) умов або застережень щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) умов, за якими частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем надходить прямо чи опосередковано продавцеві;
4) відносин пов`язаності між продавцем та покупцем, які вплинули на ціну оцінюваних товарів.
Зауважено, що на виконання вимог статті 54 МК України та відповідно до вимог статті 53 МКУ в зв`язку з тим, що документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант на письмову вимогу митного органу зобов`язаний протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
- рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
- виписку з бухгалтерської документації;
- ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
- каталоги, специфікації, загальні прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
- копію митної декларації країни відправлення з перекладом (згідно зі статтею 254 МК України);
- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (бажано ДП Держзовнішінформ або ДП Укрпромзовнішекспертиза) з урахуванням Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДМС України від 01.07.2021 № 476;
- транспортно- експедиційні рахунки, заявки перевезення, договори тощо.
У зв`язку зі спрацюванням профілю ризику АСУР АСМО «Інспектор» позивачу запропоновано надати інформацію про митне оформлення ідентичних або подібних товарів. Зазначено, що декларант за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару.
Позивачем у відповідь на повідомлення до митної декларації від 10.06.2025 №25UA807200008380U6 були надані відповідні пояснення, а саме:
1) лист № 11/06/25-1 від 11.06.2025 на повідомлення № 510655 від 10.06.2025 щодо надання виписки з бухгалтерської документації;
2) лист № 11/06/25-2 від 11.06.2025 щодо надання додаткових документів, а саме каталогів, специфікацій, загальних справжніх прейскурантів (прайс-листів) виробника товару;
3) лист № 11/06/25-3 від 11.06.2025 на повідомлення № 510655 від 11.06.2025 щодо надання копії митної декларації країни відправлення з перекладом (згідно зі статтею 254 МК України);
4) лист № 11/06/25-4 від 10.06.2025 на повідомлення № 510655 від 10.06.2025 щодо надання висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;
5) лист № 11/06/25-5 від 11.06.2025 на повідомлення № 510655 від 10.06.2025 щодо надання ліцензійного чи авторського договору покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) лист № 11/06/25-6 від 11.06.2025 на повідомлення № 510655 від 10.06.2025 щодо надання інформації про митне оформлення ідентичних або подібних товарів;
7) лист № 11/06/25-7 від 11.06.2025 на повідомлення № 510655 від 10.06.2025 щодо надання рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди контракту).
Після отримання вищезазначених листів, відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2025/000239/2 від 11.06.2025 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807200/2025/000276 від 11.06.2025 року, що зумовило подання позивачем нової митної декларації ІМ 40 ДЕ №25UA807200008491U7.
Не погоджуючись із вказаними вище рішеннями про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та протиправності оскаржуваного рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товару № UA807000/2025/000239/2 від 11.06.2025, оскільки надані позивачем до митного оформлення документи не мали жодних розбіжностей та ознак підробки, містили усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та ціни, що була фактично сплачена за ці товари, водночас, відповідачем не підтверджено належними доказами неправильність визначення митної вартості позивачем за основним методом та не доведено наявність належних підстав для коригування митної вартості.
Враховуючи визнання рішення про коригування митної вартості товару протиправним та його скасування, суд дійшов висновку, що скасуванню підлягає і картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807200/2025/000276 від 11.06.2025, як така, що прийнята на підставі спірного рішення.
При вирішенні питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції, врахувавши фактичний об`єм виконаної адвокатом роботи та складність справи вважав справедливим і співмірним відшкодуванням витрат заявника на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями МК України.
Статтею 246 МК України встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина 1 статті 248 МК України).
Згідно з частиною 8 статті 257 МК України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів.
На виконання статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).
Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.
Колегія суддів зауважує, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 МК України.
Згідно з частиною другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Відповідно до частини 5 статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:
1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;
2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;
3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;
4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;
5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;
6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Положеннями частини 6 статті 54 МК України встановлено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з частиною 1 статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
За правилами частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).
За правилами частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Зі змісту статті 53 МК України випливає, що законом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондує й положенням частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Водночас частиною третьою статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 по справі № 810/2784/18, від 06.09.2019 по справі № 815/2501/18, від 26.11.2019 по справі № 821/107/16, від 21.06.2022 по справі № 820/6811/16, від 20.03.2024 по справі № 826/5959/17.
Також, колегія суддів зазначає, що сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У митниці є обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року (справа № 21-498а15) та у постанові Верховного Суду від 30.04.2024 по справі № 826/15125/17.
Дослідивши наявний в матеріалах справи Контракт, колегія суддів встановила, що документом, на підставі якого повинна бути визначена вартість товару при здійсненні митного оформлення ввезених на митну територію України товарів за митною декларацією №25UA807200008380U6 від 10.06.2025, є відповідний інвойс (стаття 4 Контракту).
Відповідно до статті 3 Контракту поставка товару здійснюється у повній відповідності з Інкотермс – 2010. Умови поставки визначаються і узгоджуються сторонами для кожної окремої партії товару і вказуються в інвойсі.
Так, згідно з інвойсом № LEMCG278403 від 27.03.2025, позивачу поставлявся товар Men’s ensembles (чоловічі комплекти) у загальній кількості 15000 штук по ціні 2,50 дол. США/шт, загальною вартістю 37500,00 дол. США на умовах CPT-Kharkiv, що узгоджується з умовами Контракту.
Колегія суддів зазначає, сумнів у правильності визначення позивачем митної вартості за ціною угоди, митний орган пов`язує з наявністю цінової інформації в ЄАІС Держмитслужби України щодо подібних/аналогічних товарів митне оформлення яких вже здійснено за ціною вищою ніж рівень митної вартості задекларований позивачем, у зв`язку з чим зроблено висновок про не зазначення всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
На підставі викладеного, відповідно до вимог частини 5 статті 55 МК України була проведена процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обміну наявною у кожного з них інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна у розпорядженні митного органу, за наслідками чого позивача було повідомлено, що він або уповноважена ним особа за власним бажанням можуть подати додаткові, наявні у них документи, для підтвердження заявленої митної вартості товару. 
Враховуючи, що позивачем на вказані повідомлення надіслано листи про те, що разом з поданою до митного оформлення ЕМД вже надано всі наявні документи, а інші документи надаватися не будуть, митним органом прийнято спірні рішення про коригування митної вартості задекларованого товару по резервному методу визначення митної вартості товарів, при прийнятті митницею рішень про коригування митної вартості товару за основу взято наявну в митниці цінову інформацію, що міститься ціновій базі ЄАІС про подібні товари, митне оформлення яких вже здійснено.
Обґрунтовуючи невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МК України, та, як наслідок неможливість застосування основного методу визначення митної вартості, відповідач вказав також наступні фактичні підстави:
- наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товаром (код товару УКТЗЕД 6203228000) по даному підприємству ТОВ «ОПТСУМ-ТРЕЙД»;
- наявні митні оформлення МД від 11.02.2025 № 25UA807200001855U9 по даному підприємству за ідентичним товаром (код товару УКТЗЕД 6203228000) із митною вартістю вище ніж в даній МД, де підприємство оформлювалось 6-м методом на підставі інформації цінової бази ЄАІС Держмитслужби, згідно з інформацією в графі 8 ДМВ;
- у наданій комерційній пропозиції від 01.08.2024 №№ HUZHOU20240801 вказано що покупцю надається розширений прайс-лист на групу товарів, проте у наданому прайс-листі № HUZHOU250109/1 від 09.01.2025 зазначено тільки один артикул;
- наданий прайс-лист від 09.01.2025 № HUZHOU250109/1 охоплює лише товар, зазначений в рахунку-фактурі від 27.03.2025 № LEMCG278403, що свідчить про можливість індивідуального ціноутворення для конкретного покупця, а не про загальнодоступну ринкову ціну;
- наданий Звіт про оцінку від 09.06.2025 № 09/06/2025/01 взято до уваги, але він не може слугувати підставою для підтвердження заявленої митної вартості товарів;
- декларантом не надано експортну митну декларацію країни відправлення з датою експорту та відмітками митниці.
Надаючи оцінку правомірності рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2025/000239/2 від 11.06.2025 колегія суддів зазначає наступне. 
Так, порядок коригування митної вартості товарів встановлено статтею 55 МК України. Відповідно до частини другої цієї статті письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
За Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості. 
Однак, як вбачається зі змісту спірного рішення про коригування митної вартості, відповідач, обґрунтовуючи застосування резервного методу для визначення митної вартості задекларованого позивачем товару, в порушення вказаних вимог, не відобразив пояснень щодо зроблених коригувань з наведенням порівняння обсягів партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов за митною декларацією позивача та декларацією, яка використана митним органом при визначенні митної вартості, порівняльних характеристик імпортованого товару та товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.
З наданої до матеріалів справи порівняльної ЕМД № UA807200/2025/006818 (25UA807200006818U6) від 13.05.2025, яка бралась відповідачем за основу при коригуванні митної вартості товарів, вбачається, що відповідно до неї декларувався товар 1: Комплекти спеціального призначення з тканини 65% (+/-5%) бавовна, 35% (+/-5%) поліестер: MEN'S ENSEMBLES/Чоловічі комплекти (куртка та штани); Країна походження: CN. Торгова марка: Невідома. Виробник: HUZHOU LUOJIA NEW TECHNO LOGY CO., LTD; Маса брутто (кг) 19500, маса нетто (кг) 19111.
Водночас, відповідно до поданої позивачем до митного оформлення ЕМД №25UA807200008380U6 від 10.06.2025 декларувався товар 1: Комплекти спеціального призначення, з тканини 65% (+/-5%) бавовна, 35% (+/-5%) поліестер: MEN'S ENSEMBLES/Чоловічі комплекти (куртка та штани) – 15000 компл; Країна походження: CN. Торгова марка: Невідома. Виробник: HUZHOU LUOJIA NEW TECHNO LOGY CO., LTD; Маса брутто (кг) 19902, маса нетто (кг) 18920.
Таким чином, за порівняльною ЕМД вагові характеристики є відмінними від тих, що декларувались позивачем, що могло мати вплив на визначення ціни за одиницю товару та свідчить про необґрунтованість здійснених коригувань.
Щодо посилань митного органу на наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товаром колегія суддів зазначає, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Так, за висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05 травня 2022 року у справі № 2040/6019/18, наявність у названій системі інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Колегія суддів зауважує, що рішення про коригування фактично базується лише на інформації ЄАІС, в той час як формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості, що узгоджується з актуальною правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.05.2025 по справі № 380/25301/23.
З приводу посилань Харківської митниці на те, що у наданому прайс-листі №LEMCG278403 від 09.01.2025 зазначено тільки один артикул, тобто він охоплює лише товар, зазначений в рахунку-фактурі від 27.03.2025 № LEMCG278403, не зважаючи на те, що у наданій комерційній пропозиції від 01.08.2024 № HUZHOU20240801 вказано про надання покупцю розширеного прайс-листа на групу товарів, що свідчить про можливість індивідуального ціноутворення для конкретного покупця, а не про загальнодоступну ринкову ціну, колегія суддів зазначає таке.
Так, відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27.01.2022 по справі № 810/3667/15, каталоги, специфікації, прейскуранти, прайс-листи продукції складаються виробником товару у процесі здійснення його господарської діяльності та не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують якість товару. Обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника товару вказаної вище документації чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено. Таким чином, відомості, наведені у вказаних документах виробника товару, не мають імперативного характеру, а отже у разі їх наявності можуть прийматися митними органами лише до уваги як додаткове джерело інформації.
Слід також врахувати висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01.12.2023 по справі № 810/3766/16, згідно з яким ненадання декларантом запитуваних митним органом документів (каталогів, специфікацій, загальних прейскурантів (прайс-листів) виробника товару за відсутності у митниці підстав для витребування додаткових документів та належного (об`єктивного) обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим (основним) методом, якщо таких документів не надано, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування відповідачем іншого, зокрема, резервного методу визначення митної вартості товару. 
Колегія суддів зауважує, що до переліку додаткових документів, визначених частиною третьою статті 53 МК України входять каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару. Водночас, положення цієї статті передбачають можливість надання на підтвердження митної вартості товарів не лише прайс-листа виробника, а й інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, до яких, зокрема можна й віднести прайс-лист продавця товару.
Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців. Прайс-лист є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватись не лише виробником товару, а й продавцем у довільній формі на власний розсуд. Водночас наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, інформації щодо умов поставки, не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів.
Вказана правова позиція відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 28.02.2024 по справі № 815/1460/18.
При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до інвойсу № LEMCG278403 від 27.03.2025 поставлявся конкретний товар - Комплекти спеціального призначення, з тканини.
Продавцем за Контрактом - HUZHOU LUOJIA NEW TECHNOLOGY CO., LTD видано прайс-лист № LEMCG278403 від 09.01.2025, який надавався до митного оформлення, відносно саме цього товару. Цінова інформація щодо будь-якого іншого товару, ніж вказано в інвойсі № LEMCG278403 від 27.03.2025, жодного відношення як до митного оформлення за митною декларацією № 25UA807200008380U6 від 10.06.2025, так і до коригування митної вартості товару за спірним рішенням про коригування не мають.
Прайс-лист є документом довільної форми, а чинне законодавство не встановлює вимог до його змісту та форми прайс-листа, а тому посилання відповідача на недоліки наданого позивачем прайс-листа не є належним обґрунтуванням коригування митної вартості, оскільки жодним чином нормативно не підтверджено та ґрунтується виключно на припущеннях.
Щодо посилань митного органу на невідповідність наданого позивачем до митного оформлення звіту про оцінку майна від 09.06.2025 № 09/06/2025/01, вимогам статті 56 Національного стандарту № 1 “Загальні засади оцінки майна та майнових прав”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440 зі змінами, як на підставу для коригування митної вартості товарів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що пунктом 8 частини 3 статті 53 МК України встановлено, що митний орган виключно у встановлених цією частиною випадках може витребувати такі додаткові документи як висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, та лише у випадку наявності такого документа.
Колегія суддів наголошує, що відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортовані позивачем товари, встановлено не у звіті про оцінку майна, а безпосередньо в інвойсі № LEMCG278403 від 27.03.2025. При цьому, звіт про оцінку майна від 09.06.2025 № 09/06/2025/01, наданий додатково на підтвердження відсутності заниження митної вартості товару.
За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 826/7411/15, який підлягає врахуванню в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України, висновки про якісні і вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини є додатковим документом, який подається для підтвердження заявленої митної вартості товарів та повинні оцінюватися у комплексі з іншими документами, поданими позивачем, а інформація, що міститься в таких висновках має виключно інформаційний характер і не може бути визначальною при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів.
З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що у спірному рішенні відповідачем наведено обґрунтування здійсненого коригування митної вартості товарів на підставі документа, який не підтверджує митну вартість та на неї не впливає, що є неприпустимим.
Щодо тверджень митного органу, викладених у спірному рішенні, про не надання декларантом митної декларації країни відправлення, колегією суддів встановлено, що ТОВ «ОПТСУМ-ТРЕЙД» було надано до митного оформлення декларації на підтвердження факту експорту товарів № 25PL322010NSIL6EK7 від 05.06.2025, що залишилось поза увагою відповідача, не зважаючи на зазначення ним вказаного документа у картці відмови №UA807200/2025/000276 від 11.06.2025.
Крім того, слід зазначити, що копія митної декларації країни відправлення не належить до документів, які підтверджують митну вартість товару відповідно до частини 2 статті 53 МК України, а може лише додатково надаватися митному органу виключно у випадку, передбаченому частиною 3 статті 53 МК України за її наявності, проте, відсутність такого документу не впливає на митну вартість, оскільки він не містить відомостей, необхідних для перевірки митної декларації. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року у справі № 815/6805/17.
Посилання в оскаржуваному рішенні на відсутність у розпорядженні митного органу інформації щодо угод на ідентичні та подібні товари, колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам статті 53 МК України, якою визначено вичерпний перелік документів, які має подавати декларант для підтвердження заявленої митної вартості, оскільки жодним пунктом вказаної норми не передбачено подання такого виду документу.
Колегія суддів зазначає, що за умови непідтвердження належними і допустимими доказами наявності у поданих на підтвердження митної вартості товарів документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена за ці товари, суб`єкт владних повноважень, приймаючи відповідні рішення, діє не в межах, не у спосіб та не у порядку, передбаченому положеннями чинного законодавства.
Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу повинні були бути належним чином спростовані відповідачем.
Водночас, митним органом не було доведено обґрунтованість сумніву у достовірності відомостей про заявлену позивачем митну вартість товарів у поданій митній декларації №25UA807200008380U6 від 10.06.2025, згідно з ціною поставки, яка узгоджується з відомостями інвойсу № LEMCG278403 від 27.03.2025 та прайс-листа виробника товару №LEMCG278403 від 09.01.2025.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Подані документи не містять жодних розбіжностей щодо ціни товару та дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та мають об`єктивні і достовірні числові дані, що піддаються обчисленню, які підтверджують ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджують митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої, п`ятої статті 58 Митного кодексу України, а тому не можуть викликати сумнів у правильності визначення митної вартості товару за основним методом.
В той же час відповідачем не надано доказів на спростування визначеної позивачем вартості товару, а зазначення митним органом у спірному рішенні про подання декларантом невідповідних документів, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, без наведення детальних обґрунтувань щодо зроблених коригувань, порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості тощо, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу її визначення.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів №UA807000/2025/000239/2 від 11.06.2025, винесене відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для його прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, що зумовлює задоволення позовних вимог в цій частині.
Твердження відповідача, про обрання позивачем неналежного способу захисту у виді скасування картки відмови у митному оформленні товарів, випущених у вільний обіг № UA807200/2025/000276 від 11.06.2025, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в цій картці наведено вимоги, виконання яких забезпечує митне оформлення, - подання нових МД з урахуванням відомостей, наведених у рішенні про коригування.
Тобто, подання нових митних декларацій не було для декларанта повністю добровільним.
Позивач звернувся до суду з позовною заявою про захист права здійснити митне оформлення за митною вартістю, визначеною ним самостійно, а також інтересом, який полягає у одержанні правових підстав для повернення митних платежів, сплачених у зв`язку з прийняттям відповідачем спірного рішення про коригування митної вартості та картки відмови.
Таким чином, у випадку, коли у рішенні суду буде констатована неправильність чи хибність рішень митних органів, які зумовили (призвели, потягли) помилкову та/або надмірну сплату сум митних платежів, ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, встановлених у ст. 301 МК України, ст. 43 Податкового кодексу України та статті 45 Бюджетного кодексу України. Відтак, звертаючись до суду з даним позовом, позивач обрав належний спосіб захисту.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 12.04.2018 по справі № 820/2014/17.
З огляду на вказане, картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807200/2025/000276 від 11.06.2025, яка винесена відповідачем у зв`язку з прийняттям спірного рішення про коригування митної вартості, яке визнано судом протиправними, підлягає скасуванню.
З приводу вимог в частині стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 7 статті 139 КАС України).
Відповідно до частин 3, 4 статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Положеннями частин 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).
Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).
З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Положеннями статті 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі “East/WestAllianceLimited” проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Лавентс проти Латвії” від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підтвердження понесених у суді першої інстанції витрат на правову допомогу позивачем надано до матеріалів справи копії: договору про надання правової допомоги від 17.06.2025, укладеного між позивачем та адвокатським бюро “Бідної Оксани Іванівни”, додаткових угод № 1 та № 2 від 17.06.2025, ордеру серії АХ №1269511 від 23.06.2025, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії № 1709, платіжної інструкції № 29254 від 23.06.2025 на суму 50000,00 грн.
Дослідивши вказані документи колегією суддів встановлено, що між ТОВ “ОПТСУМ-ТРЕЙД” та адвокатським бюро «Бідної Оксани Іванівни» укладено договір про надання правової допомоги від 17.06.2025, відповідно до пункту 1.1 якого бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу. Обсяг правової допомоги визначається у додаткових угодах до даного договору (пункт 1.2).
Сторони узгодили, що розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами у додатковій угоді в фіксованому розмірі (пункт 3.1).
Додатковою угодою № 1 від 17.06.2025 сторони дійшли згоди, що за даним договором бюро приймає на себе зобов`язання про надання правової допомоги клієнту щодо визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2025/000239/2 від 11.06.2025 та картки відмови № UA807200/2025/000276 від 11.06.2025, винесених Харківською митницею, на суму надмірно нарахованих митних платежів через коригування у розмірі 1504110,56 грн.
Відповідно до Додаткової угоди № 2 від 17.06.2025 розмір гонорару бюро за надання правової допомоги за цим договором складає фіксовану суму 50000,00 грн. Клієнт сплачує гонорар у повному обсязі до кінця червня 2025 року.
Отримання адвокатським бюро оплати на виконання вищевказаних умов підтверджується платіжною інструкцією № 29254 від 23.06.2025 на суму 50000,00 грн.
Таким чином, з наведеного слідує, що звертаючись до суду першої інстанції з заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача надав до суду всі необхідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що має бути сплачена позивачем.
Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Зі змісту норм частини 4, 5 та 6 статті 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).
За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Так, в поданому до суду першої інстанції відзиві на позов, відповідач виклав заперечення щодо заявленої до відшкодування ТОВ «ОПТСУМ-ТРЕЙД» суми судових витрат, в яких вказав, що витрати на послуги адвоката у сумі 50000,00 грн є явно необґрунтованими, завищеними, не відповідають принципу обґрунтованості та співрозмірності, а також становлять надмірний тягар для відповідача.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, колегія суддів, враховуючи заперечення відповідача, надані у суді першої інстанції, встановила, що на виконання умов договору про надання правової допомоги № б/н від 17.06.2025 адвокатом в інтересах позивача складено та направлено до Харківського окружного адміністративного суду позовну заяву з додатками та відповідь на відзив. Факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції на фіксовану суму 50000 грн підтверджується додатковою угодою № 2 від 17.06.2025.
Надаючи оцінку стягнутій судом першої інстанції сумі судових витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції враховує обсяг позовної заяви (33 сторінки) та її фактичне значення для справи, наявність власних висновків адвоката та велику кількість посилань на актуальну судову практику по спірних питаннях.
Колегія суддів наголошує, що судом першої інстанції були досліджені наявні в матеріалах справи докази на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу та застосовано принцип співмірності щодо заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.
Таким чином, враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат, з огляду на ступінь складності даної справи, обсяг виконаної адвокатом роботи та прийняття судом першої інстанції рішення про задоволення позову, з огляду на те, що позивачем не оскаржується визначений судом першої інстанції розмір суми судових витрат на правничу допомогу на рівні 10000,00 грн, колегія суддів не вбачає підстав для його зменшення.
Колегія суддів також враховує, що жодних доводів або заперечень щодо неспівмірності стягнутого судом першої інстанції розміру витрат на правову допомогу (10000,00 грн) відповідачем в апеляційній скарзі не наведено.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Харківської митниці - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2025 по справі № 520/16549/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Я.М. Макаренко