ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
58601, м. Чернівці, вул. О.Кобилянської, 14, тел. 52-47-40, inbox@cv.arbitr.gov.ua

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року  	Справа № 926/4504/25	
За позовом Чернівецької міської ради

до відповідача Приватного підприємства “НЬЮТОН” 

про скасування державної реєстрації права власності на майно та відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав

Суддя Проскурняк О.Г.
Секретар судового засідання Гончар А.Ю.

Представник сторін:
Від позивача – Фуркал С.О.
Від відповідача – не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: Чернівецька міська рада звернулось до Господарського суду Чернівецької області із позовом до відповідача Приватного підприємства “НЬЮТОН” про скасування державної реєстрації права власності на майно та відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав.
Позов обґрунтовано тим, що 22 березня 2019 року за відповідачем зареєстровано право власності на нерухоме майно: нежитлові приміщення в житловому будинку літ. “А” під №I-VIII, 26-1 - 26-13 загальною площею 406,60 кв.м.
Позивач зазначає, що площа нежитлових приміщень (магазин) в житловому будинку літ. “А” на вул. Головній, 35 змінилась за рахунок добудови тераси. Площа добудованої тераси становить 11,70 кв.м.
В подальшому, як вказує позивач, відбувся поділ зазначеного нерухомого майна площею 406,60 кв.м між ПП “НЬЮТОН” та Мариною Молодик, зокрема 01 червня 2020 року за ПП “НЬЮТОН” зареєстровано право власності на нерухоме майно загальною площею 234,20 кв.м., куди і ввійшла тераса площею 11,70 кв.м.
Позивач вказує, що реєстрацією права власності на терасу площею 11,70 кв.м по вул. Головній, 35 в м. Чернівці порушуються права Чернівецької міської ради як власника земельної ділянки комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади в межах Центрального історичного ареалу м. Чернівці.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 грудня 2025 року, судову справу № 926/4504/25 передано на розгляд судді Проскурняку О.Г.
Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 05 січня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 28 січня 2026 року; витребувано у Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління реєстрації юридичного департаменту Чернівецької міської ради документи, які стали підставою для здійснення за ПП “НЬЮТОН” реєстрації права власності на нежитлові приміщення загальною площею 234,20 кв.м.
16 січня 2026 року до канцелярії суду від Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління реєстрації юридичного департаменту Чернівецької міської ради надійшли витребувані ухвалою суду від 05 січня 2026 року документи.
Ухвалою суду від 28 січня 2026 року підготовче засідання по справі № 926/4504/25 відкладено на 04 березня 2026 року; вирішено повідомити відповідача про дату, час і місце розгляду справи, розмістивши оголошення про виклик до суду на веб-порталі судової влади України, на офіційному веб-сайті Господарського суду Чернівецької області.
Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 04 березня 2026 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; відкладено підготовче засідання у справі № 926/4504/25 на 30 березня 2026 року.
26 березня 2026 року до канцелярії суду надійшла заява відповідача, згідно якої останнім вживаються заходи щодо скасування за ПП “Ньютон” державної реєстрації права власності на терасу площею 11,70 кв.м. у добровільному порядку.
Окрім цього, представник відповідача зазначає, що ПП “Ньютон” вживає заходи щодо оформлення дозволу на розміщення літнього торгового майданчика на даній земельні ділянці загального кортистування. 
Судове засідання 30 березня 2026 року не відбулось, у зв`язку із оголошенням сигналу “Повітряна тривога” на території Чернівецької області, про що складено відповідний акт.
Ухвалою суду від 30 березня 2026 року призначено підготовче засідання у справі № 926/4504/25 на 28 квітня 2026 року.
Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 28 квітня 2026 року закрито підготовче провадження у справі № 926/4504/25; призначено справу до розгляду по суті на 01 червня 2026 року.
Представник позивача в судовому засіданні 01 червня 2026 року підтримав позов та просив його задовольнити.
Відповідач вкотре явку належного представника в судове засідання 01 червня 2026 року не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання.
Відповідно до пункту 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку..
При цьому, відповідач не виконав імперативні приписи статті 6 ГПК України та не зареєстрував свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.
Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, процесуальні документи по справі направлялись відповідачу на його юридичну адресу засобами поштового зв`язку. Також, як вбачається з письмової заяви відповідача про намір добровільного виконання позовних вимог (вх. № 1369), останній повідомлений про наявність спору в суді.
Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відтак, з огляду на неодноразову неявку представника відповідача, який належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання, про причини такої неявки не повідомив, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за наявними матеріалами справи, за відсутності представника відповідача.
В порядку статей 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.
На виконання вимог статті 223 Господарського процесуального кодексу України, складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.
Відповідно до статті 219 Господарського процесуального кодексу України, вступну та резолютивну частину рішення у даній справі проголошено у судовому засіданні 01 червня 2026 року.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини справи, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майн, 22 березня 2019 року державним реєстратором Чернівецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області Карвацькою Галиною Федорівною зареєстровано за ПП “НЬЮТОН” право власності на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1792498973101): нежитлові приміщення в житловому будинку літ. «А» під №I-VIII, 26-1 - 26-13 загальною площею 406,60 кв.м.
Підставою для державної реєстрації стали наступні документи: договір-купівлі продажу, серія та номер: ВСЕ360206, 360207; довідка, серія та номер: 18.03./2019-ті.
Згідно довідки № 18.03/2019-ЕІ від 18 березня 2019 року, нежитлові приміщення (магазин) загальною площею 406,60 кв.м., які знаходяться по вулиці Головній № 35 м Чернівці, складаються з приміщень: у житловому будинку літ. «А» в підвалі №I-VIII та на першому поверсі № 26-1 - 26-13. Площа приміщень змінилась за рахунок добудови тераси, що згідно постанови КМУ № 406 від 07.06.2017р. не є самочинним будівництвом.
Відповідно до Технічного паспорта на приміщення по вулиці Головній, 35 в м. Чернівцях, площа добудованої тераси становить 11,70 кв.м.
В подальшому, на підставі Договору від 22 січня 2020 року укладеного між Приватним підприємством “НЬЮТОН” та Молодик Мариною Михайлівною, відбувся поділ зазначеного нерухомого майна площею 406,60 кв.м.
01 червня 2020 року державним реєстратором Товарницькою А.А. зареєстровано за ПП “НЬЮТОН” право власності на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2093276773101) загальною площею 234,20 кв.м., куди і ввійшла тераса площею 11,70 кв.м.
На переконання позивача, реєстрацією права власності на терасу площею 11,70 кв.м по вул. Головній, 35 в м. Чернівці порушуються права Чернівецької міської ради як власника земельної ділянки комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади в межах Центрального історичного ареалу м. Чернівці.
Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. 
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. 
Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. 
Частиною 5 статті 16 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” унормовано, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Відповідно до пункту 1 прикінцевих та перехідних положеннях Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності”, цей Закон набирає чинності з 1 січня 2013 року. 
Згідно пункту 3 прикінцевих та перехідних положеннях даного Закону, з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: 
а) земельні ділянки: - на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; - які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; 
б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.
Відповідно до частини 1 статті 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю.
Відповідно до правового висновку, який викладений у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 р. у справі №910/6317/18, розташування земельної ділянки на території відповідного міста свідчить про те, що така земельна ділянка перебуває у комунальній власності територіальної громади міста в силу закону через її територіальне розташування в межах населеного пункту, а тому право власності на таку земельну ділянку та право розпорядження нею шляхом прийняття відповідного рішення належить органу місцевого самоврядування, який діє у відповідних правовідносинах від імені територіальної громади міста, - міській раді. 
Так, з огляду на зазначене вище, земельна ділянка по вул. Головній, 35 в м. Чернівці, на якій розташована тераса площею 11,70 кв.м., належить до комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади через її територіальне розташування в межах населеного пункту м. Чернівці, а право розпорядження нею (передачі у власність чи користування) належить лише Чернівецькій міській раді, яка діє від імені територіальної громади.
Згідно частини 1 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
При цьому, в матеріалах справи відсутні рішення Чернівецької міської ради щодо передачі даної земельної ділянки в оренду чи власність відповідача.
Постанова Кабінету Міністрів України № 406 від 07 червня 2017 року, на яку посилається ФОП Сопіт В.В. у своїй довідці № 18.03/2019-ЕІ, визначає перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. (далі - Перелік)
Відповідно до пункту 6 Переліку (в редакції на час здійснення реєстрації права власності), зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ґанків - щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків.
В той же час, в пункті 1 приміток даного Переліку зазначено, що дія цього переліку не поширюється на об`єкти, що належать до пам`яток культурної спадщини.
Як вбачається з листа № 12/03-03/486/474 від 19 серпня 2025 року, управління охорони культурної спадщини повідомило, що відповідно до Державного реєстру нерухомих пам`яток України будинок за адресою вул. Головна, 35 є пам`яткою архітектури місцевого значення. Занесена до Реєстру наказом Міністерства культури, молоді та спорту України № 851 від 18 лютого 2020 року, який міститься в матеріалах справи.
Відтак, постанова Кабінету Міністрів України № 406 від 07 червня 2017 року не може застосовуватись щодо спірної добудованої тераси площею 11,70 кв.м.
Державна реєстрація є не підставою набуття права власності, а лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, і ототожнювати факт набуття права власності із фактом його державної реєстрації не можна. Досліджуючи обставини наявності в особи права власності, насамперед необхідно з`ясувати підстави, з яких особа набула такого права, оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, що зумовлює визнання права власності, а не підставою набуття цього права. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 917/553/17, від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20.
Відповідно до частини 2 статті 18 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” (у редакції на час здійснення спірної державної реєстрації права власності), перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. 
Пункт 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (у редакції на час здійснення спірної державної реєстрації права власності) визначає, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).
Водночас, в матеріалах справи відсутні докази отримання ПП “НЬЮТОН” документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкт. 
Даний факт також підтверджується листом Державної інспекції архітектури та містобудування України № 5683/03/18-25 від 08 вересня 2025 року, в якому останній зазначив, що в Реєстрі будівельної діяльності за параметрами пошуку “замовник будівництва – ПП “НЬЮТОН” та “адреса будівництва – м. Чернівці, вул. Головна (стара назва Леніна), 35” інформації та документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, змін до них, їх скасування чи анулювання, станом на дату надання відповіді, відсутні
З огляду на зазначене вище, відсутність документів щодо введення в експлуатацію тераси площею 11,70 кв.м,, державна реєстрація права на неї відбулась із порушенням вимог Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”, а тому підлягає скасуванню.
Відповідно до листа Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради від 22 серпня 2025 року № 24/01-08/1-3047/1675 та додатків до нього, зареєстрована документально тераса, в натурі - це на частині тротуару встановлена огорожа з кам`яних стовпчиків із металевим заповненням. 
Відповідно до змісту пункту 2 статті 21 Закону України “Про благоустрій населених пунктів”, до малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи); сходи, балюстради; паркові містки; огорожі, ворота, ґрати; інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші елементи благоустрою, визначені законодавством.
Відтак, роміщена на земельній ділянці комунальної власності огорожа з кам`яних стовпчиків із металевим заповненням відноситься до малих архітектурних форм.
Як встановлено судом вище, зареєстрована тераса площею 11,70 кв.м знаходиться на земельній ділянці комунальної власності, на яку відсутні правовстановлюючі документи на землю, а також відсутні дозвільні документи на будівництво зазначеної тераси. 
Верховний Суд зауважує, що вимогу про скасування державної реєстрації права власності на самочинне будівництво за певних умов можна розглядати як вимогу про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном (земельною ділянкою), якщо саме ця реєстрація створює відповідні перешкоди (постанова КГС ВС від 16.01.2024 у справі № 910/78/23).
Абзацом 3 частини 3 статті 26 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” унормовано, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України.
Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України унормовано, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. 
Відповідно до змісту частини 2, 3 статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів.
Особа, яка використовує земельну ділянку з порушенням прав іншої (власника земельної ділянки), повинна привести земельну ділянку у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд за власний кошт.
Оскільки відповідно до вимог чинного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на земельну ділянку, то відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки. 
Аналогічних правових висновків Верховний Суд виклав у своїй постанові від 02.06.2021 у справі № 910/14524/19.
У відповідності до статті 1 Закону України “Про державний контроль за використанням та охороною земель”, самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Статтею 211 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи за самовільне зайняття земельних ділянок несуть цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність відповідно до законодавства.
Відповідно до статті 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам з приведенням їх у придатний для використання стан за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.
Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду.
Згідно статті 20 Господарського кодексу України, права та законні інтереси кожного суб`єкта господарювання захищаються, серед іншого, шляхом припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення та відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання.
Статтею 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Згідно частини 1 статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Так, оскільки у відповідача відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, даний факт свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки.
Враховуючи викладене вище, дійшов висновку зобов`язати відповідача відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, шляхом демонтажу огорожі з кам`яних стовпчиків із металевим наповненням по вул. Головній в м. Чернівці.
Зазначені вище обставини не заперечуються відповідачем, а навпаки фактично визнаються у своїй заяві від 26 березня 2026 року, в якій відповідач зазначив щодо вчинення дій щодо добровільного виконання вимог позивача.
В той же час, станом на 01 червня 2026 року, відповідачем не долучено доказів виконання вимог в добровільному порядку, як ним зазначалось.
Згідно частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).
Згідно статті 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Відповідно до статті 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.
Стосовно розподілу судових витрат.
Частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Підпунктом 2.1. частини 2 статті 4 вказаного Закону України “Про судовий збір” унормовано, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставку судового збору встановлено у такому розмірі: 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Станом на 1 січня 2025 року статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3 028,00 грн.
Відтак, розмір судового збору, що підлягає оплаті за подання позовної заяви з двома вимогами немайнового характеру становить 6 056,00 грн
Згідно положень пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Тому, з огляду на задоволення позову, сплачений судовий збір у розмірі 6 056,00 грн слід покласти на відповідача.
Керуючись статтями 2, 4, 5, 13, 73 – 79, 86, 123, 129, 194, 219, 222 - 240 Господарського процесуального кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.
2. Скасувати за Приватним підприємством “НЬЮТОН” (58000, Чернівецька обл., місто Чернівці, вул. Головна, буд. 35, код ЄДРПОУ 22841199) державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо частини об`єкта нерухомого майна по вул. Головна, 35 в м. Чернівцях (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2093276773101), а саме: терасу площею 11,70 кв.м.
3. Зобов`язати Приватне підприємство “НЬЮТОН” (58000, Чернівецька обл., місто Чернівці, вул. Головна, буд. 35, код ЄДРПОУ 22841199) відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, шляхом демонтажу огорожі з кам`яних стовпчиків із металевим наповненням по вул. Головній в м. Чернівці (поблизу будинку №35)
4. Стягнути з Приватного підприємства “НЬЮТОН” (58000, Чернівецька обл., місто Чернівці, вул. Головна, буд. 35, код ЄДРПОУ 22841199) на користь Чернівецької міської ради (58002, м. Чернівці, площа Центральна, буд 1, код ЄДРПОУ 36068147) судовий збір в розмірі 6 056,00 грн.

Повний тест рішення складено та підписано – 08 червня 2026 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя О.Г. Проскурняк