ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2026 р. 	Справа № 520/23131/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2026 року (ухвалене суддею Супруном Ю.О.) в справі № 520/23131/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, у якому просила: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром та невиплати з 01.03.2023 р. пенсії з врахуванням індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 р. № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» та надбавок до пенсії; з 01.03.2024 р. пенсії з врахуванням індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 р. №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» та надбавок до пенсії; 01.03.2025 р. пенсії з урахуванням індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 р. № 209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році», надбавок до пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести виплату ОСОБА_1 з 01.03.2023 р. пенсії з урахуванням індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 р. № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», надбавок до пенсії, без обмеження пенсії максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести виплату ОСОБА_1 з 01.03.2024 р. пенсії з урахуванням індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 р. № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», надбавок до пенсії, без обмеження пенсії максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести виплату ОСОБА_1 з 01.03.2025 р. пенсії з урахуванням індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 р. № 209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році», надбавок до пенсії, без обмеження пенсії максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2026 р. відмовлено в задоволенні позову. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачка посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про державну службу", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. Позивачка зазначає, що до спірних правовідносинах застосуванню підлягають норми ст. 37 Закону №3723 та п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889, Закону № 2453-VI, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 р. № 3-рп/2013, а не норми Закону №3668-VI. Вважає, що відповідачем безпідставно застосовано обмеження пенсії позивачки, внаслідок чого замість пенсії у розмірі 46192,84 грн., остання фактично отримує пенсію, розмір якої становить 23610 грн., тому дії відповідача щодо обмеження її пенсії максимальним розміром, порушують права позивачки на отримання пенсійних виплат у встановленому Законом розмірі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.07.2020 р. в справі №520/7964/2020, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.01.2020 р. про перехід на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу».
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 р. в справі №520/18028/2020, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 16.01.2020 р. пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітку.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2022 р. в справі №520/18028/2020 заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішення та бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України в справі № 520/18028/2020 задоволено, а саме: визнано протиправним рішення в справі №963280835493 від 15.07.2021 р. відділу з питань перерахунків пенсій № 2 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, прийнятого на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 р. в справі №520/18028/2020; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області щодо не призначення та не здійснення нарахування й виплати ОСОБА_1 з 16.01.2020 р. пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітку, з яких сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, із врахуванням довідок, виданих територіальним управлінням державної судової адміністрації України у Харківській області від 28.11.2019 р. №04-52/485, №04-52/486.
На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 р. в справі № 520/18028/2020 та ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2022 р. в справі № 520/18028/2020 ОСОБА_1 з 16.01.2020 р. переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що пенсію позивачки обчислено з 01.07.2023 р. по 29.02.2024 р. в загальному розмірі пенсії - 38373,99 грн., обмеження індексації відповідно до Постанови № 168 - 4815,52 грн., розмір пенсії з урахуванням п. 13-2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV - 20930,00 грн.; з 01.03.2024 р. по 28.02.2025 р. загальний розмір пенсії - 41428,56 грн., обмеження індексації відповідно до Постанови № 168 - 4815,52 грн., обмеження індексації відповідно до Постанови №185 - 1554,47 грн. розмір пенсії з урахуванням п. 13-2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV - 23610,00 грн.; з 01.03.2025 р. загальний розмір пенсії 46192,84 грн., обмеження індексації відповідно до Постанови № 168 - 4815,52 грн., обмеження індексації відповідно до Постанови № 185 - 1554,47 грн. обмеження індексації відповідно до Постанови № 209 - 3264,28 грн., розмір пенсії з урахуванням п. 13-2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV - 236100 грн.
Позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області із запитом № 03/08-1 від 03.08.2025 р. (вх.№28087/8 від 06.08.2025) щодо надання інформації про розмір пенсії ОСОБА_1 та порядок її розрахунку.
Відповіддю Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області № 2000-0202-8/121651 від 11.08.2025 повідомлено позивачку, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 р. в справі № 520/18028/2020 та ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2022 р. в справі № 520/18028/2020 ОСОБА_1 з 16.01.2020 р. переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». 3 01.07.2023 р. ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 р. №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» з урахуванням коефіцієнта збільшення 1,197. 3 01.03.2024 р. ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 р. № 195 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» з урахуванням коефіцієнта збільшення 1,0796. З 01.03.2025 р. ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 р. №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» з урахуванням коефіцієнта збільшення 1,115. З 16.01.2020 р., з 01.07.2020 р., з 01.12.2020 р., з 01.07.2021 р., з 01.12.2021 р., з 01.07.2022 р., з 01.12.2022 р., з 01.03.2024 р. розмір пенсії ОСОБА_2 встановлено з урахуванням вимог пункту 13-2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Не погоджуючись із зазначеними діями відповідача, позивачка звернулася до суду з цим позовом. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (в подальшому - Закон №1058-ІV).
Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Частиною 1 статті 9 Закону № 1058-IV визначено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з ст. 10 Закону № 1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії, призначається один із цих видів за її вибором.
Відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону № 1058-IV, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень. 
Загальні засади діяльності, статус державних службовців, які працюють в державних органах, а також особливості правовідносин щодо призначення та перерахунку пенсій державним службовцям, оплати праці державних службовців встановлені Законом України "Про державну службу".
10.12.2015 р. прийнято Закон України "Про державну службу" № 889-VIII, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням. Закон України "Про державну службу" № 889-VIII набув чинності 01.05.2016 р., а положення Закону № 3723-XII втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII).
Відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" № 889-VІІІ, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VІІІ передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993 передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Обмеження максимального розміру пенсії вперше були введені в дію Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 р. № 3668-VІ.
Відповідно до ст. 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VI, який набрав чинності 01.10.2011 р., максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Вказана норма врегульована статтею 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII, відповідно до якої максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Таким чином, вказана норма встановлює певні обмеження для осіб, які отримують пенсію, призначену за нормами Закону України "Про державну службу" № 3723-XII, а саме - до 31 грудня 2017 розмір пенсії не може перевищувати 10740 грн., а після цієї дати - десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Норми статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII в установленому законом порядку неконституційними не визнавалися, є чинними, діяли на момент перерахунку пенсії позивачки, отже підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у подібних правовідносинах в постанові від 19.08.2020 р. в справі № 592/13260/17, від 24.06.2020 р. в справі №580/234/19.
Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у ст. 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений цим Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.
Судовим розглядом встановлено, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 р. в справі № 520/18028/2020 та ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2022 р. в справі №520/18028/2020 позивачка з 16.01.2020 р. переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». 
З 01.07.2023 р. позивачці проведено перерахунок пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 р. №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» з урахуванням коефіцієнта збільшення 1,197. З 01.03.2024 р. позивачці проведено перерахунок пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 р. № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» з урахуванням коефіцієнта збільшення 1,0796. 3 01.03.2025 р. позивачці проведено перерахунок пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 р. №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» з урахуванням коефіцієнта збільшення 1,115.
З 16.01.2020 р., з 01.07.2020 р., з 01.12.2020 р., з 01.07.2021 р., з 01.12.2021 р., з 01.07.2022 р., з 01.12.2022 р., з 01.03.2024 р. розмір пенсії позивачки встановлено з урахуванням вимог пункту 13-2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Розміри пенсії позивачки встановлено: з 16.01.2020 р. по 30.06.2020 р. загальний розмір пенсії 32058,47 грн., розмір пенсії з урахуванням п. 13-2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV - 16380,00 грн.; з 01.07.2020 р. по 30.11.2020 р. загальний розмір пенсії 32058,47 грн. розмір пенсії з урахуванням п. 13-2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV - 17120,00 грн.; з 01.12.2020 р. по 30.06.2021 р. загальний розмір пенсії 32058,47 грн., розмір пенсії з урахуванням п. 13-2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону - 17690,00 грн.; з 01.07.2021 р. по 30.11.2021 р. загальний розмір пенсії 32058,47 грн., розмір пенсії з урахуванням п. 13-2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV - 18540,00 грн.; з 01.12.2021 р. по 30.06.2022 р. загальний розмір пенсії 32058,47 грн., розмір пенсії з урахуванням п. 13-2 розділу ХV «Прикіпцеві положення» Закону № 1058-IV - 19340,00 грн.; з 01.07.2022 р. по 30.11.2022 р. загальний розмір пенсії 32058,47 грн., розмір пенсії з урахуванням п. 13-2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV - 20270,00 грн.; з 01.12.2022 р. по 30.06.2023 р. загальний розмір пенсії 32058,47 грн., розмір пенсії з урахуванням п. 13-2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону - 20930,00 грн.; з 01.07.2023 р. по 29.02.2024 р. загальний розмір пенсії 38373,99 грн., обмеження індексації відповідно до Постанови № 168 - 4815,52 грн., розмір пенсії з урахуванням п. 13-2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV - 20930,00 грн.; з 01.03.2024 р. по 28.02.2025 р. загальний розмір пенсії 41428,56 грн., обмеження індексації відповідно до Постанови № 168 - 4815,52 грн., обмеження індексації відповідно до Постанови №185 - 1554,47 грн., розмір пенсії з урахуванням п. 13-2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV - 23610,00 грн.; з 01.03.2025 р. загальний розмір пенсії 46192,84 грн., обмеження індексації відповідно до Постанови № 168 - 4815,52 грн., обмеження індексації відповідно до Постанови № 185 - 1554,47 грн. обмеження індексації відповідно до Постанови № 209 - 3264,25 гри., розмір пенсії з урахуванням п. 13-2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV - 23610,00 гри. 
Оскільки перевищення пенсії стало результатом перерахунку в період дії загальної норми ч.1 ст. 2 Закону № 3668-VI, тому до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Зазначені положення Закону № 3668-VI та ч. 3 ст. 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.
Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладені в постановах від 05.10.2018 р. в справі № 463/5538/16-а, від 10.12.2020 р. в справі № 580/492/19 та інших, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, враховується судом
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що на час переведення позивача на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ норми ч. 1 ст. 2 Закону №3668-VІ та ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ про обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, були та залишаються чинними, а тому підлягають застосуванню під час розрахунку розмірі пенсії позивачки.
Посилання позивачки в апеляційній скарзі на Рішення Конституційного Суду № 3-рп/2013 від 03.06.2013 р. суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки вказаним рішенням Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 8 липня 2011 року № 3668-VI, тільки в частинах поширення дії на Закони України "Про судоустрій і статус суддів" (справ щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці). Оскільки позивачці призначена пенсія за віком на підставі Закону України "Про державну службу", тому визнання неконституційними вказаних положень не впливає на регулювання правовідносин у даній справі.
Стосовно посилань позивачки на правові висновки Верховного Суду, викладених у постановах від 09.11.2020 р. в справі №813/678/18 та від 09.02.2021 р. в справі №640/2500/18, суд апеляційної інстанції зазначає, що у вказаних справах Верховним Судом вирішувався спір щодо правомірності застосування обмеження максимальним розміром пенсії, призначеної на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII, а отже вказані правові висновки Верховного Суду не є тотожними до обставин даної справи.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2026 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2026 по справі № 520/23131/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	О.А. Спаскін   Л.В. Любчич