Справа № 133/1104/25
Провадження № 22-ц/801/1407/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк О. О.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2026 року	Справа № 133/1104/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),
суддів: Сала Т. Б., Ковальчука О. В.,
учасники справи:
позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал»,
відповідач ОСОБА_1 , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на заочне рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 квітня 2026 року, ухвалене у складі судді Гуменюка О. О., дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення, -
встановив:
В квітні 2025 року через систему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (надалі ТОВ «Юніт Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 912419863 від 29 грудня 2021 року.
В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 29 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (надалі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога) та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 912419863, відповідно до якого позичальнику було надано кредит в розмірі 16 600 гривень на 112 днів. Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється в розмірі 47,45 % річних, що становить 0,13 % в день від суми кредиту за час користування ним (далі – Дисконтна процентна ставка п. 1.4.), на умовах, викладених в п. 1.6. Договору, до відносин між сторонами застосовуються умови нарахування процентів за ставкою 474,50 відсотків річних , що становить 1,30 відсотків в день від суми Кредиту за час користування ним (далі – Базова процентна ставка п. 1.5.). Кредитодавець свої зобов`язання виконав, натомість позичальник коштів не повернув, станом на 03 квітня 2025 року заборгованість становить 8 595,77 грн з яких: 8 588,03 грн – тіло кредиту, 7,74 грн заборгованість по процентам.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019. В подальшому сторони погодили продовжити строк дії договору рядом додаткових угод до 31.12.2024. 
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №177 від 17.05.2022 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 8 595,77 грн. 
30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 30/1023-01. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 2 від 20.12.2023 до Договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 8 595,77 грн. 
06 березня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено Договір факторингу № 060325-У, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 060325-У від 06.03.2025 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 8 595,77 грн.
Заочним рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 квітня 2026 року відмовлено в задоволенні позову.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції врахував те, що право вимоги до відповідача переходило тричі, зокрема, від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал». Таким чином, вимога на момент укладення договору факторингу мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до відповідача на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018 року не було, і сторони не могли передбачити, що 29.12.2021 року цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачем, а відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором.
Крім того, на час укладення договору відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28.11.2018 сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином.
Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, зокрема те, що Кредитним договором № 912419863 укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та   ОСОБА_1 29.12.2021 не порушуються права і законні інтереси ТОВ «Юніт Капітал», тому ТОВ «Юніт Капітал» не має права вимагати від відповідача сплати заборгованості за вказаним вище кредитним договором.
Позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «Юніт Капітал».
Не погодившись з таким рішенням суду, 29 квітня 2026 року через систему «Електронний суд» позивач ТОВ «Юніт Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача судові витрати
Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд невірно виснував про відсутність у позивача права вимоги до відповідача.
Так, 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019. В подальшому сторони погодили продовжити строк дії договору рядом додаткових угод до 31.12.2024. Відтак договір факторингу є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом тривалого часу, а саме 28.11.2018 – 31.12.2024. 
17 травня 2022 року первинний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» підписало Реєстр прав вимоги № 177 до Договору факторингу 1, згідно якого останній набув право вимоги до відповідача на загальну суму 8 595,77 грн. Даний факт свідчить про те, що відсутплення права вимоги здійснювалося не щодо майбутніх чи умовних зобов`язань, а конкретного, дійсного та чинного на той момент зобов`язання відповідача перед первинним кредитором.
Таким чином, перехід права вимоги був спрямований на існуюче зобов`язання, що підтверджує реальність предмета передачі та узгоджується з вимогами чинного законодавства щодо допустимості та правомірності відступлення права вимоги. Отже, факт підписання Реєстру прав вимоги після укладення Кредитного договору, виключає сумніви щодо наявності у первинного кредитора прав, які могли бути передані Фактору, та підтверджує, що перехід прав вимоги відбувся на законних підставах і в межах чинного договірного регулювання. 

30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 30/1023-01 (далі факторинг 2). ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до виконання договору факторингу 2, підписали Реєстр прав вимоги № 2 від 20.12.2023 року до Договору факторингу 2, за яким від ТОВ «Таліон Плюс» ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до відповідача з Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
06 березня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено Договір факторингу № 060325-У (далі договір факторингу 3). ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач на виконання Договору факторингу 3 підписали Реєстр Боржників до договору факторингу 3, за яким від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
Тому позивач у цій справі має право вимоги до відповідача.
У встановлений апеляційним судом строк відповідач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу.
Справа, що розглядається, не відноситься до справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), тому з урахуванням приписів частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд проводить розгляд без повідомлення учасників справи.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вказаним вимогам.
По справі встановлено наступне:
- 29 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (надалі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога) та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 912419863, відповідно до якого позичальнику було надано кредит в розмірі 16 600 гривень на 112 днів. Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється в розмірі 47,45 % річних, що становить 0,13 % в день від суми кредиту за час користування ним (далі – Дисконтна процентна ставка п. 1.4.). На умовах, викладених в п. 1.6. Договору, до відносин між сторонами застосовуються умови нарахування процентів за ставкою 474,50 відсотків річних, що становить 1,30 відсотків в день від суми Кредиту за час користування ним (далі – Базова процентна ставка п. 1.5.) (а.с. 41 – 46);
- 29 грудня 2021 року відповідачем ОСОБА_1 підписано паспорт кредиту від «КОМФОРТ» до договору № 012419863, в якому зазначені основні умови кредитування, зокрема: тип кредиту кредит; сума/ліміт кредиту 16 600 грн; строк, на який надається кредит 112 днів; спосіб та строк надання Кредиту цілодобово (24/7) надання кредиту безготівковим шляхом, протягом 3 банківських днів від дня укладення договору; процентна ставка, відсотків річних 47,45, тип процентної ставки – фіксована; загальні витрати за кредитом 1 388,10 грн; орієнтована загальна вартість Кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 17 988,10 грн; орієнтована реальна річна процентна ставка, відсотків річних 60,04 (а.с. 38 – 40); 
- згідно платіжного доручення № e7352d57-c895-48e1-9165-0b053819ce02 від 29.12.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» переказало кошти   ОСОБА_1 в розмірі 16 600,00 грн (а.с. 68);
- згідно виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 912419863, станом на 13.03.2025, заборгованість за указаним договором складає 8 595,77 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 8 588,03 грн, прострочена заборгованість за процентами 7,74 грн (а.с. 20);
- 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно п. 1.3 право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Згідно п. 4.1 договору, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі, встановленій у відповідному додатку. Згідно п. 8.2 договору, строк цього договору закінчується 28 листопада 2019 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (а.с. 72 – 78);
- 28 листопада 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, якою сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2020 (а.с. 83);
- 31 грудня 2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, якою сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції та продовжити строк дії договору до 31.12.2021 (а.с. 84 – 90);
- 31 грудня 2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 27 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, якою дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2022 включно (а.с. 27);
- 31 грудня 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 31 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, якою дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2023 включно (а.с. 95);
- 31 грудня 2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, якою дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2024 включно (а.с. 96);
- згідно реєстру прав вимоги № 177 від 17.05.2022 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 ТОВ «Таліон Плюс» набув права грошової вимоги до відповідача в розмірі 8 595,77 грн (а.с. 97 – 98);
- згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 912419863, виконаним ТОВ «Таліон Плюс», станом на дату придбання прав вимог, її розмір складає 8 595,77 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 8 588,03 грн, прострочена заборгованість за процентами 7,74 грн (а.с. 19);
30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 03/1023-01, згідно з яким ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалося відступити на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти за плату на умовах, визначених цим договором (а. с. 103 – 108);
-згідно реєстру прав вимоги № 2 від 20.12.2023 до договору факторингу № 03/1023-01 від 30.10.2023 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набув права грошової вимоги до відповідача в розмірі 8 595,77 грн (а.с. 112 – 113);
- згідно платіжної інструкції № 5279 від 22.12.2023 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було перераховано грошові кошти в сумі 3 582 331,73 грн на користь ТОВ «Таліон Плюс», призначення платежу: «плата за відступлення права вимоги за договором факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023 без ПДВ» (а.с. 33);
- 06 березня 2025 року між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 060325-У, згідно з яким фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання, оплату за позикою, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с. 116 – 122);
- згідно реєстру боржників від 06.03.2025 до договору факторингу № 060325-У від 06.03.2025 ТОВ «Юніт Капітал» набув права грошової вимоги до відповідача в розмірі 8 595,77 грн (а.с. 126 – 127);
- згідно платіжної інструкції № 315 від 10.03.2025 ТОВ «Юніт Капітал» було перераховано грошові кошти в сумі 237 368,20 грн на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», призначення платежу: «плата за відступлення права вимоги за договором факторингу № 30060325-У від 06.03.2025 без ПДВ» (а.с. 34).
Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 205 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина перша статті 207 ЦК України).
В силу частин першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами частини першої статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
У справі, що розглядається, 29 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 912419863, відповідно до якого відповідачу надано кредит у сумі 16 600 грн строком на 112 днів.
29 грудня 2021 року відповідачем підписано паспорт кредиту, в якому містяться істотні умови кредитування, зокрема сума кредиту, строк кредитування, порядок надання коштів, процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту.
Згідно з платіжним дорученням № e7352d57-c895-48e1-9165-0b053819ce02 від 29 грудня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 16 600 грн.
Отже, матеріалами справи підтверджується, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, а відповідач підтвердив ознайомлення та згоду з його умовами. Факт надання кредитних коштів підтверджується платіжним дорученням, а розмір заборгованості підтверджується випискою з особового рахунку та розрахунком заборгованості.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що договір факторингу № 28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений 28 листопада 2018 року, тобто до укладення кредитного договору з відповідачем, а тому первісний кредитор не мав права вимоги до відповідача на момент укладення договору факторингу, атому й не міг його відступити в подальшому.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові право грошової вимоги до боржника.
Предметом договору факторингу згідно зі статтею 1078 ЦК України може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому.
Тобто договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.
Таким чином, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти.
Предметом договору факторингу згідно статті 1078 ЦК України може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. 
У постанові від 07.01.2026 року у справі № 727/2790/25 КЦС ВС виснував наступне:
«допускається відступлення за договором факторингу наявної вимоги та майбутньої вимоги. При цьому для розмежування прав грошової вимоги, що може відступатися на підставі договору факторингу обрано різні критерії. Зокрема, для: (а) наявної вимоги - це строк платежу; (б) майбутньої вимоги - це момент виникнення. Різність критеріїв, які покладені в виокремлення видів, створює складнощі у розумінні як наявної, так і майбутньої вимоги;
наявна вимога - це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (частина перша статті 1078 ЦК України). Втім очевидно, що строк платежу визначає не існування, а тільки можливість здійснення права грошової вимоги. І, звісно, що наявні грошові вимоги не вичерпуються тими, строк платежу яких настав. Оскільки якщо зробити протилежний висновок, то в категорію майбутніх вимог слід віднести будь-які інші права грошової вимоги, навіть ті які існують в зобов`язанні, але їх здійснення залежить від настання умови чи спливу строку. Саме тому до наявних вимог потрібно віднести й «недозрілі» грошові вимоги. «Недозріла» вимога - це різновид наявної вимоги, тобто право грошової вимоги, можливість здійснення якого залежить від настання умови чи спливу строку платежу. Як наслідок наявна та недозріла вимога існують до або в момент укладення договору факторингу;
майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу;
у договорі факторингу необхідно індивідуалізувати право грошової вимоги. Наявна та «недозріла» вимоги мають бути визначені в договорі факторингу з максимальним ступенем конкретності, яка б забезпечувала можливість виокремити такі вимоги від інших вимог клієнта в момент укладення договору факторингу. Для наявної та «недозрілої» вимоги, оскільки вони існують на час укладення договору факторингу, індивідуалізація може полягати, зокрема, у вказівці предмета (розміру чи обсягу вимоги), суб`єктів (як активного - кредитора, так і пасивного - боржника), підстави виникнення (наприклад, договір поставки);
майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. До цього часу майбутня вимога хоча б якось має пов`язуватися із клієнтом.»
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 183/4256/21 (провадження № 61-15813сво23)).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
В справі, що розглядається, 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01. Згідно з пунктом 1.3 цього договору право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права вимоги, які виникнуть у майбутньому. Пунктом 4.1 договору передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги.
Таким чином, сторони погодили механізм передачі прав вимоги не шляхом одноразового відступлення на дату укладення договору факторингу, а шляхом подальшого підписання реєстрів прав вимоги щодо конкретних боржників.
Як вбачається з матеріалів справи, 17 травня 2022 року сторонами підписано Реєстр прав вимоги № 177 до договору факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 912419863.
При цьому станом на дату підписання реєстру кредитний договір уже був укладений, право вимоги існувало та було індивідуалізоване шляхом зазначення конкретного боржника, номера кредитного договору та розміру заборгованості.
Отже, висновок суду першої інстанції про неможливість переходу права вимоги через те, що договір факторингу укладений раніше за кредитний договір, не відповідає змісту самого договору факторингу та фактичним обставинам справи.
Апеляційний суд виснує, що суд першої інстанції ототожнив дату укладення рамкового договору факторингу з датою переходу конкретної вимоги, хоча умовами договору прямо передбачено, що конкретні права вимоги переходять шляхом підписання відповідних реєстрів.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що право відступлення майбутньої вимоги прямо допускається статтею 1078 ЦК України, а тому саме по собі укладення рамкового договору факторингу до виникнення конкретного кредитного зобов`язання не свідчить про відсутність у подальшому правових підстав для переходу права вимоги.
Матеріалами справи також підтверджується подальший перехід права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за реєстром прав вимоги № 2 від 20 грудня 2023 року та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» за реєстром боржників від 06 березня 2025 року.
Надані позивачем договори факторингу, реєстри прав вимоги та платіжні документи підтверджують безперервність переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача.
Відтак не можна погодитися з висновком суду першої інстанції про відсутність у позивача права вимоги до відповідача.
Матеріали справи не містять доказів недійсності будь-якого із договорів факторингу або реєстрів прав вимоги. Презумпція правомірності правочину означає, що укладений правочин вважається правомірним доти, доки його недійсність не встановлена законом або рішенням суду, яке набрало законної сили. Відповідач не заявляв вимог про визнання недійсними договорів факторингу та не надав доказів відсутності у позивача права вимоги.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 13 березня 2025 року заборгованість відповідача за кредитним договором № 912419863 становить 8 595,77 грн, з яких 8 588,03 грн заборгованість за тілом кредиту та 7,74 грн заборгованість за процентами.
Відповідачем іншого розрахунку не подано, правильність здійсненого позивачем розрахунку належними та допустимими доказами не спростована.
За таких обставин апеляційний суд висновує, що позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, які регулюють порядок заміни кредитора у зобов`язанні та переходу права вимоги.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю та ухвалити нове рішення.
Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на викладене, заочне рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 квітня 2026 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю та ухвалити нове рішення.
Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на викладене, заочне рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 квітня 2026 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Щодо судових витрат.
Відповідно до статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача.
Позивачем понесено витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 422,40 грн судового (а. с. 37) та 3 633,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги (а. с. 178).
Відповідно до статей 133, 137, 141 ЦПК України до судових витрат належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Разом із тим, вирішуючи питання щодо їх розподілу, суд не обмежується лише встановленням факту укладення договору про надання правничої допомоги та сплати коштів, а повинен надати оцінку реальності таких витрат, їх необхідності, співмірності та розумності з урахуванням конкретних обставин справи, складності спору, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу, необхідного для їх виконання, а також значення справи для сторін.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: Договір про надання правничої допомоги № 10/03/25-02 від 10 березня 2025 року (а.с. 21 – 24), додаткову угоду № 3 від 10 березня 2025 року (а. с. 25 – 27), Акт прийому-передачі (а.с.28), з якого вбачається наступне: за складення позовної заяви – 2 години роботи, 5 000 грн, вивчення матеріалів -2 години, 1000 грн, всього 6 000 грн. Також надано додаткову угоду № 25770861736 до договору про надання правничої допомоги (а.с.168) та Акт прийому передачі(а.с.167), з якого вбачається що на складення апеляційної скарги витрачено 2 год роботи, вартість 6 000 грн. Отже загальна сума заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу складає 12 000 грн.
Разом із тим колегія суддів враховує, що дана справа не є складною ані з фактичної, ані з правової точки зору. Предметом спору є стягнення заборгованості за кредитним договором, при цьому правовідносини сторін врегульовані нормами цивільного законодавства та не потребували складного правового аналізу чи застосування значного обсягу спеціального законодавства. Матеріали справи не містять великого обсягу доказів, а сама справа не вимагала проведення значної підготовчої роботи, участі адвоката у численних судових засіданнях, підготовки складних процесуальних документів чи формування нової або несталої правової позиції.
Крім того, позовна заява за своїм змістом є типовою для даної категорії спорів, містить стандартне нормативне обґрунтування та ґрунтується переважно на письмових доказах, апеляційна скарга в переважній більшості дублює позовну заяву, сума боргу, заявленого до стягнення, становить 8 595,77 грн, а тому визначена вартість правничої допомоги у розмірі 12 000 гривень не відповідає критеріям співмірності та розумності.
Колегія суддів бере до уваги співвідношення заявлених витрат на правничу допомогу із ціною позову та характером спірних правовідносин, оскільки стягнення надмірних витрат на професійну правничу допомогу не може покладати на іншу сторону надмірний фінансовий тягар та суперечитиме принципам справедливості й пропорційності судового процесу.
У пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір — обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З огляду на викладене, враховуючи характер та складність справи, обсяг фактично виконаних адвокатом робіт, відсутність значної складності у підготовлених процесуальних документах, принцип співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд виснує, що розмір витрат на професійну правничу допомогу необхідно зменшити до 3 000 грн, що буде відповідати складності справи та забезпечить баланс інтересів сторін.
Оскільки позов підлягає до задоволення, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 9 056 гривень понесених позивачем судових витрат, з яких 6 056 грн – витрати по сплаті судового збору та 3 000 грн – витрати на правничу допомогу.
На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити.
Заочне рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 912419863 від 29 грудня 2021 року, яка склалася станом на 03 квітня 2025 року в розмірі 8 595 (вісім тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять гривень 77 к) гривень, яка складається з: 8 588,03 (вісім тисяч п`ятсот вісімдесят вісім гривень 03 к) гривень – заборгованість за тілом кредиту та 7,74 (сім гривень 74 к) гривень – заборгованість за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» 9 056 (дев`ять тисяч п`ятдесят шість) гривень понесених судових витрат.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Учасники справи:
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» код ЄДРПОУ 43541163, адреса: бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, м. Київ, п. і. 01133.

Відповідач:  ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 26 червня 2026 року.

Головуюча     Т. М. Шемета

Судді:     Т. Б. Сало

О. В. Ковальчук