Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/4240/25 
Номер провадження: 2/511/439/26
21 травня 2026 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі: 
головуючого судді Теренчук Ж. В., 
секретаря судового засідання Ніколас С.О.,
за участю:
представника позивача адвоката Стащука В.А. (дистанційно)
відповідача ОСОБА_1 (дистанційно)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області в режимі відеоконференцзв"язку в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми боргу,
ВСТАНОВИВ:
Зміст позовної заяви.
У грудні 2025 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на користь його суму інфляційних витрат у розмірі 320356,49 грн., 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 62220,83 грн. та понесені судові витрати.
Дана заява обгрнутована тим, що 01 лютого 2024 року рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області по справі № 511/4019/23, яке набрало законної сили 05.03.2024 року стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 04.04.2021 року в розмірі 14581,54 доларів США, витрати по сплаті судового збору в розмірі 5310,02 грн.
02 травня 2024 року постановою державного виконавця Роздільнянського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Герасимчук Іриною Євгенівною відкрито виконавче провадження № 74899559. 
З дня відкриття виконавчого провадження та по день подання цього позову з боржника в межах даного виконавчого провадження в примусовому порядку були списані кошти та перераховані позивачу на суму 48481,77 грн. На сьогоднішній день, з урахуванням стягнутих з відповідача коштів за виконавчим листом, залишок коштів, які відповідач має сплатити становить 529 384,66 грн. (577 866,43 грн. - 48481,77 грн.)
Вважає, що неправомірною поведінкою відповідача, яка полягає в несплаті 529 384,66 грн боргу за рішенням суду від 01.02.2024, позивачу завдано шкоду від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів в період з 31.12.2021 (останній день сплати коштів за розписками) по 30.11.2025 (день по який позивачем зроблено розрахунок), яка становить згідно наданого розрахунку 320356,49 грн, а також позивач має право на стягнення 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 31.12.2021 року по 30.11.2025 року в сумі 62220,83 грн згідно надано ним розрахунку на підставі ч.3 ст.625 ЦК України. Крім цього просив стягнути з відповідача понесені судові витрати.
Процесуальні дії.
Ухвалою суду від 22.12..2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. (а.с.23)
Ухвалою суду від 23.02.2026 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду по суті. (а.с.40)
Ухвалою суду від 31.03.2026 року відмовлено в задоволенні заяви відповідача про відвід судді. (а.с.96) 
Ухвалою суду від 31.03.2026 року за клопотанням відповідача суд повернувся до стадії підготовчого провадження та призначив повторно підготовче судове засідання. (а.с.95)
Ухвалою суду від 15.04.2026 року закрито підготовче судове засідання та справу при значено до розгляду по суті.(а.с.101)
Процесуальні документи у справі.
25.03.2026 року відповідач ОСОБА_1 надав відзив на позовну заяву, в якій просив в задоволенні позову відмовити, так як позовні вимоги не грунтуються на законі.
Так боргові первістні зобов?язання виникли в іноземній валюті - доларах США, це підтверджується змістом Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 01.02.2024 року по справі N? 511/4019/23. ВП ВС у своїй Постанові від 16.01.2019 р. по справі N? 373/2054/16-ц зробила правовий висновок щодо застосування норми ч.2 ст.625 ЦКУ, а саме нарахування інфляційних витрат на суму боргу не застосовується до грошових зобов`язань, в іноземній валюті., а лише для національної валюти - гривні. 
Вимога про стягнення 3 % річних за невиконання грошового зобов"язання за період 31.12.2021 року по листопад 2025 року також не підлягає задовленню, так як відповідно до п.15.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в період дії карантину та запровадженого воєнного стану в Україні , у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит банком або іншим кредитодавцем (позичальником), такий позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України. 
Позиції сторін.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Стащук В.А. позов підтримав та просив його задовольнити.
Відповідач – ОСОБА_1 просив в задоволенні позову відмовити по підставам, викладеним у відзиві на позовну заяву.
Судом по справі встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
01 лютого 2024 року рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області по справі № 511/4019/23, яке набрало законної сили 05.03.2024 стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , борг за договором позики від 04.04.2021 року в розмірі 14581,54 доларів США та судові витрати по справі в розмірі 5310,02 грн.(а.с.8)
02 травня 2024 року постановою Головного державного виконавця Роздільнянського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Герасимчук Іриною Євгенівною відкрито виконавче провадження № 74899559.(а.с.12)
З дня відкриття виконавчого провадження та по день подання цього позову з боржника в межах даного виконавчого провадження в примусовому порядку були списані кошти та перераховані позивачу на загальну суму 48481,77 грн. (4300,00 грн. (29.10.2024); 3635,77 грн. (26.03.2025); 7272,00 грн. (15.04.2025); 3600,00 грн. (02.05.2025); 15.12.2025 3 22444,00 грн. (26.05.2025; 3600,00 грн. (11.06.2025); 3630,00 грн. (21.07.2025). Дані платежі у справі відповідачем підтверджені. 
Позивач надав суду розрахунок, згідно якого позивача заборгованість по виконавчому провадженню в гривневому еквіваленті (по курсу 1 долара США станом на день відкриття виконавчого провадження становив 39,63 грн) з урахуванням стягнутих з відповідача коштів за виконавчим листом, становить 529 384,66 грн. (577 866,43 грн. - 48481,77 грн.). 
Позивач просить стягнути з ввідповідача інфляційні витрати та 3% річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, так як боржник по цей час не повернув позику. 
Мотиви суду та застосовані норми права.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннями ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до пункту 8.35 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).
У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.
При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за "користування кредитом" (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за "користування кредитом", до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та пункті 6.19. постанови від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).
Так матеріалами справи підтверджено, що відповідач має перед позивачем грошове зобов`язання, яке виникло з договору позики, що підтверджується рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 01.02.2024 року -по справі № 511/4019/23, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 14581,54 долари США.
Даних про добровільне або примусове виконання цього судового рішення матеріали справи не містять.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат.
Отже, судовим рішенням від 01.02.2024 року у справі № 511/4019/23 підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед відповідачем у розмірі 14581,54 долари США.
Таким чином грошове зобов`язання у ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 виникло в іноземній валюті - доларах США, це підтверджується змістом рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 01.02.2024 року по справі N? 511/4019/23.
За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Такий висновок виклав ВСУ постанові від 03 березня 2021 року у справі № 130/2604/18 року, Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19).
Відтак , оскільки предметом укладеного між сторонами договору позики від 04.04.2021 року є грошові кошти, виражені в іноземній валюті, то передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Тому в задоволенні позову ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 320356,49 грн належить відмовити.
Щодо вимог позивача про стягнення 3 відсотків річних за прострочення грошового зобов`язання.
Так позивач просить стягнути з відповідача на підставі ч.3 ст.625 ЦК України 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 62220,83 грн.
Суд вважає, що дані вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.
Суд вважає, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у позивача ОСОБА_3 виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу у виді трьох відсотків річних за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19).
Однак при вирішення спору у даній частині суд враховує наступне.
Щодо застосування у даному спорі пункту 15 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України
Відповідно до пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Відповідно ч.1 до ст.549 ЦК України неустойкою штрафом, пенею є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Так виходячи з вищенаведеної судом у даному рішенні постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 , нараховані на суму боргу 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Тому пункт 15 Прикінцевих та перехідних положень не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, так як 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.
Щодо застосування у даному спорі пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування пункту18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. (Постанову Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 ).
Відповідно до висновку, викладеного в постанові ВС від 12 лютого 2025 рокуу справі № 758/5318/23 тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
(2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).
Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
При цьому слід звернути увагу на таке.
За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
З огляду на вказане можна зробити висновок, що з набранням чинності рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області про стягнення заборгованості у боржника виникає зобов`язання сплатити точно визначений розмір шкоди, однак саме зобов`язання виникло між сторонами на підставі договору позики.
Отже між сторонами виникли грошові зобов`язання не на підставі рішення суду. Це зобов`язання випливає з договору позики, в якому рішенням суду визначено конкретний розмір заборгованості та констатовано про наявність зобов`язання між сторонами.
Такий висновок узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16.
Отже, до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку із невиконанням відповідачем- позичальником грошових зобов`язань, що випливають із договору позики , наявність яких та розмір констатовано рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області, підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Так особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).
Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).
Так позивач заяви вимогу про стягнення з відповідача 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за період зз 31.12.2021 (останній день сплати коштів за розписками) по 30.11.2025 (день по який позивачем зроблено розрахунок) в сумі 62220,83 грн.
Між тим відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відповідач звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, за період з 24 лютого 2022 року, а тому стягненню 3% річних підлягають лише за період з 31.12.2021 року по 23.02.2022 року.
Також при проведенні розрахунку суд враховує висновок Великої Палати ВС , викладений у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, відповідно до якого при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
Так судом встановлено із рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 01.02.2024 року , що останній день повернення позики згідно розписки був встановлений між сторонами – 31.12.2021 року.
Заборгованість відповідача перед позивачем після частково погашення боргу на суму 1168,23 доларів США ( еквівлаент 48482,77 грн відповідно до курсів валют на період погашення боргу) складає станом на день винесення даного рішення - 13413,31 доларів США ( 14581,54 – 1168,23 доларів США). Період прострочення грошового зобов`язання складає 55 днів,
13413,31 х 3 х 55 : 365 : 100 = 60,63 доларів США.
Тому позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача належить стягнути 3% річних , що складає 60,63 доларів США за період з 31.12.2021 року по 23.02.2022 року. В в іншій частині позовних вимог про стягнення 3% річних по 30.11.2025 року належить відмовити.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що позивач поніс судові витрати, що складаються з 3825,77 грн сплаченого судового збору. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача суму судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам, що складає 0,70 % від заявлених вимог , а тому стягненню підлягає судовий збір в сумі 25 грн.
Керуючись ст. 141, 247, 259, 263-265, 268, 273,354, 355 ЦПК України, суд, 
ухвалив:
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми боргу, – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 3 % річних від простроченої суми боргу за договором позики від 04.04.2021 року за період з 31.12.2021 року по 23.02.2022 року в розмірі 60,63 доларів США.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 25  грн.
В іншій частині позову відмовити.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст виготовлений та підписаний суддею 21.05.2026 року.

Суддя Ж. В. Теренчук