ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
07.05.2026	Справа № 910/1979/26	
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Буд Сервіс» 

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт Хоум» 

про стягнення 953 788, 70 грн.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Буд Сервіс» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт Хоум» про стягнення 953 788, 70 грн, з яких: 923 084, 50 грн - основна заборгованість, пеня у розмірі 25 671, 79 грн та 3 % річних у розмірі 14 306, 83 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем передбаченого договором обов`язку з оплати вартості отриманого товару за договором поставки від 15.07.2025 № 15-07.
Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив. Вказану ухвалу суду сторони отримали у встановленому законом порядку.
25.03.2026 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову в частині стягнення пені, трьох відсотків річних та витрат на професійну правничу допомогу.
27.03.2026 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечив проти доводів відповідача викладених у відзиві на позовну заяву.
Враховуючи, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.
У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

УСТАНОВИВ:

15.07.2025 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір поставки № 15-07 за яким постачальник зобов`язується передати у власність покупця олію соняшникову, нерафіновану, невиморожену першого ґатунку, (пресова), відповідно до специфікації(ій), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору (п. 1.1. Договору).
Відповідно до п. 1.2. Договору, товар поставляється партіями. Найменування товару, умови поставки, кількість, ціна за одиницю, а також загальна вартість товару, кожної партії, вказуються в специфікаціях до цього Договору, які набирають чинності з моменту підписання обома сторонами, і є його невід`ємною частиною.
Згідно п. 3.1. Договору, ціна одиниці виміру товару та загальна вартість кожної партії товару визначаються сторонами в специфікаціях до даного договору, які є його невід`ємною частиною.
Специфікацією № 1 від 12.12.2025 до Договору поставки визначено, що загальна ціна товару склала 1 567 500, 00 грн за поставку олії соняшникової нерафінованої невимороженої першого гатунку в кількості 25 000, 00 кілограм. Строк поставки товару з 15.12.2025 по 16.12.2025 включно. Товар поставляється партіями, автотранспортом продавця. Умовою для передачі партії товару є підписана сторонами специфікація та видаткова накладна. Оплата товару здійснюється шляхом оплати 80 % вартості товару на протязі 2 (двох) банківських днів після поставки, 20 % після реєстрації податкових накладних.
Позивач посилається на те, що відповідно до умов Договору поставки та Специфікації № 1, виконав свої зобов`язання щодо поставки товару та поставив відповідачу товар, а саме олію соняшникову нерафіновану невиморожену першого гатунку в кількості 24 330 кілограм на загальну суму з ПДВ 1 525 491, 00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 109 від 16.12.2025.
Однак, відповідач оплату за придбаний товар виконав частково у розмірі 1 271 242, 50 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 1725 від 19.12.2025 на суму 900 000, 00 грн та № 1751 від 22.12.2025 на суму 371 242, 50 грн, а тому заборгованість відповідача перед позивачем за Специфікації № 1 та видатковою накладною № 109 становить 254 248, 50 грн.
Специфікацією № 2 від 23.12.2025 до Договору поставки визначено, що загальна ціна товару за поставку олії соняшникової нерафінованої невимороженої першого гатунку в кількості 25 000,00 кілограм склала 1 530 000, 00 грн. Строк поставки товару з 23.12.2025 по 24.12.2025 включно. Товар поставляється партіями, автотранспортом продавця. Умовою для передачі партії товару є підписана сторонами специфікація та видаткова накладна. Оплата товару здійснюється шляхом оплати 80 % вартості товару на протязі 2 (двох) банківських днів після поставки, 20 % після реєстрації податкових накладних. 
Позивач зазначає, що відповідно до умов Договору та Специфікації № 2, виконав свої зобов`язання щодо поставки відповідачу товару, та поставив відповідачу товар, а саме олію соняшникову нерафіновану невиморожену першого гатунку в кількості 25 030 кілограм на загальну суму з ПДВ 1 531 836,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 112 від 24.12.2025.
Однак відповідач оплату за придбаний товар виконав частково у розмірі 863 000, 00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 1796 від 06.01.2026 на суму 200 000, 00 грн, № 26 від 08.01.2026 на суму 500 000, 00 грн, № 83 від 21.01.2026 на суму 28 000, 00 грн, № 82 від 21.01.2026 на суму 85 000, 00 грн та № 49 від 18.02.2026 на суму 50 000, 00 грн. а тому заборгованість відповідачем перед позивачем за Специфікацією № 2 та видатковою накладною № 112 становить 668 836, 00 грн. 
Позивач, враховуючи наведену заборгованість за видатковою накладною № 109 від 16.12.2025 та видатковою накладною № 112 від 24.12.2025 у загальному розмірі 923 084, 55 грн (254 248, 55 грн + 668 836, 00 грн) звертався до відповідача з претензіями про погашення боргу, які задоволені не були, що і стало підставою для звернення до господарського суду з даним позовом.
Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).
Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
За приписами п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Отже, змістом взаємних договірних зобов`язань сторін є обов`язок позивача поставити відповідачу обумовлений договором товар належної якості та кількості, який породжує обов`язок відповідача прийняти зазначений товар та оплатити за нього встановлену договором вартість у встановлений договором строк.
Господарським судом міста Києва встановлено, що позивачем поставлено відповідачу товар на умовах визначених договором, що підтверджується наведеними вище видатковими накладними, які підписані відповідачем без зауважень. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором щодо оплати поставленого товару виконав не в повному обсязі, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась загальна заборгованість у розмірі 923 084, 55 грн.
З огляду на те, що строк оплати за поставлений товар настав, враховуючи відсутність доказів оплати, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором у розмірі 923 084, 55 грн підлягає задоволенню.
Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Приписами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно з частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.
Відповідно до п. 5.2. Договору, у разі несвоєчасної оплати товару, відповідно до умов цього договору, покупець сплачує на письмову вимогу постачальника неустойку у вигляді пені, в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожний день прострочення.
Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 25 671, 79 грн пені за період з 27.12.2025 по 24.02.2026.
Господарський суд міста Києва враховуючи викладене та здійснивши перевірку наданого позивачем математичного розрахунку пені, дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача пені, у заявленому розмірі.
Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення 5032, 41 грн 3 % річних за період з 27.12.2025 по 24.02.2026.
Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується порушення відповідачем зобов`язань за Договором, а отже відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором.
Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України.
Так, за приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Дослідивши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми 3 %, суд вважає його обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню в розмірі 5032, 41 грн.
Господарський суд міста Києва вважає безпідставними доводи відповідача, що строк оплати за договором не настав, оскільки відповідно до положень ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Відповідач отримав товар за видатковими накладними № 109 від 16.12.2025 та № 112 від 24.12.2025, які підписав без зауважень.
Викладені у відзиві на позов інші аргументи не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки не спростовують доводів позивача та суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 68 000 грн.
Частина 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
В якості доказів понесення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, позивачем надано Договір про надання правничої допомоги від 06.02.2026 № 337, ордер від 24.02.2026 серія ВТ № 1075179, детальний опис робіт (наданих послуг) від 20.03.2026 на загальну суму 68 000, 00 грн, платіжні інструкції № 121 від 10.02.2026 та № 150 від 18.03.2026.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 21.01.2021 № 280/2635/20 відшкодування судових витрат на правничу допомогу у разі підтвердження їх обсягу надання послуг і виконання робіт, підлягають відшкодування незалежно від того, чи їх фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 68 000, 00 грн.
Відповідно до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Статтею 73 ГПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,
ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.
2. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОМФОРТ ХОУМ» (03028, місто Київ, ПРОСПЕКТ НАУКИ, будинок 3, ідентифікаційний код 39182454) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРО БУД СЕРВІС» (43005, Волинська обл., Луцький р-н, місто Луцьк, вул. Залізнична, будинок 1, ідентифікаційний код 44737514) заборгованість у розмірі 923 084 (дев`ятсот двадцять три тисячі вісімдесят чотири) грн 55 коп., пеню у розмір 25 671 (двадцять п`ять тисяч шістсот сімдесят одна) грн 79 коп., 3 % річних у розмірі 5032 (п`ять тисяч тридцять дві) грн 41 коп., правнича допомога у розмірі 68 000 (шістдесят вісім тисяч) грн 00 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 14 306 (чотирнадцять тисяч триста шість) грн 83 коп.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Алєєва