Єдиний унікальний номер справи 333/231/26
Номер провадження 3/333/549/26

ПОСТАНОВА
іменем України
28 квітня 2026 року         місто Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя	
у складі: за участю: 	головуючого – судді секретаря судового засідання  захисника – адвоката 	Стоматова Е.Г. ОСОБА_1  Александрова О.О.	

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції України Національної поліції України у відношенні
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, що проживає за адресою:      АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 555455 від 31 грудня 2025 року, 31 грудня 2025 року о 01 годині 49 хвилині в м. Запоріжжя, вул. Автопаркова, буд. 10, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом – автомобілем «AUDI A6», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6820. Результат 0,55%. Тест № 3387. Від керування транспортного засобу відсторонений шляхом паркування транспортного засобу без порушень ПДР України, чим порушив вимоги п. 2.9.а Правил дорожнього руху, за що передбачена ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Велась відеофіксація на бодікамеру.
В судовому засіданні захисник – адвокат Александров О.О. заперечував, щодо зазначеного протоколу та заявив клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу та події правопорушення. В обґрунтування зазначено, що ОСОБА_2 не керував транспортним засобом та під час руху автомобіля перебув на задньому сидінні праворуч. За кермом транспортного засобу перебувала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стосовно того, що ОСОБА_3 виходила з транспортного засобу з передньої двері праворуч пояснюються тим, що водійські двері ліворуч пошкоджені, періодично блокуються, що призводить до неможливості відкрити їх зсередини. 
З наданих поліцією відеофайлу робиться висновок, що у ОСОБА_2 були відсутні всі ознаки алкогольного сп`яніння передбачені Інструкцією, а саме відсутній запах алкоголю з порожнини рота, відсутнє порушення координації рухів, відсутнє порушення мови, відсутнє тремтіння пальців рук, не відбувається різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка відповідає обстановці, не було порушення мови та координації рухів, не звужені та не дуже розширені зіниці, які реагують на світло, звичайна жвавість та/чи рухливість ходи, мови. Тобто, у поліції не було підстав вважати що ОСОБА_2 перебував у стані, алкогольного чи іншого сп`яніння, а отже були відсутні підстави на проведення огляду на стан такого сп`яніння. Щодо відеозаписів. Відеозапис, який доданий до протоколу ведеться не безперервно. Отже, зазначені відеозаписи не можуть бути належними доказами у справі. На відеозапису відсутні будь-які моменти фіксування керування ОСОБА_2 транспортним засобом або її зупинки. Щодо алкотестеру. Поліцейським не було надано для огляду ОСОБА_2 сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки на алкотестери, що робить неможливим перевірити у Державному реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення, розміщеного на офіційному сайті Міністерства охорони здоров`я України відповідні прилади. Також відповідні документи не долучені до судової справи. Газоаналізатори виробництва компанії Drager, що вже перебувають в експлуатації, можуть експлуатуватись і надалі за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту. Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747 і становить 1 рік. Застосування поліцейським газоаналізатора виробництва компанії Drager було незаконним.
Щодо медичного обстеження. Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів складений відносно ОСОБА_2 не містить дати відповідного огляду та не визначено дати складання зазначеного акту. Отже відповідний акт є не належним доказом у даній справі. Так як ОСОБА_2 не перебував в стані алкогольного сп`яніння, він дочекався відновлення роботи медичного закладу - Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» Запорізької обласної ради, та 31.12.2025 зранку пройшов медичне обстеження. Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 31.12.2025 - ОСОБА_2 не перебуває в стані сп`яніння.
Допитана в якості свідка ОСОБА_3 , пояснила, що 31 грудня 2025 року вона поверталась з роботи, та перебувала за кермом автомобіля «AUDI A6», державний номерний знак НОМЕР_1 . ОСОБА_2 знаходився в машині на задньому сидінні, спав. Побачила в дзеркалі проблискові маячки, зупинилась та вийшла через бокові двері, оскільки двері зі сторони водія були непрацюючі. Інспектори поліції оглянули автомобіль, побачила на задньому сидінні ОСОБА_2 та були зацікавлені ним. На заперечення ОСОБА_3 , що вона керувала транспортним засобом, вони не реагували. 
Суд, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали, вислухавши пояснення захисника, пояснення свідка, дійшов такого висновку.
Згідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зважаючи на те, що судом вжито усіх необхідних заходів для повного та всебічного з`ясування обставин справи, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що слід вирішити справу про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності ч. 1 ст. 130 КУпАП в межах тих доказів, які містяться у матеріалах справи та долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.
ОСОБА_2 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона якого, відповідно до диспозиції цієї норми закону, серед іншого, полягає у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, підлягають з`ясуванню усі обставини справи, в тому числі чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясування інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Об`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного), тобто доказова база має бути спрямована на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Для виявлення правопорушення транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, тобто, до зупинки транспортний засіб має знаходитися в русі, оскільки керування транспортним засобом можливе лише під час руху транспортного засобу.
Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, в якому визначені терміни, що наведені у цих Правилах, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
У пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Згідно абз. 4 п. 27 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду роз`яснено, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли водій почав рухатись.
20.02.2019 року Касаційний адміністративний суду в складі Верховного Суду в рамках справи N 404/4467/16-а зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення "водія" унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.
Знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху або знаходження біля автомобілю, який знаходиться в нерухомому стані, особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останнім правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, оскільки саме по собі перебування особи в транспортному засобі, в тому числі й на місці водія, а так само біля автомобілю не доводить факт керування транспортним засобом.
Як встановлено судом, згідно відеозапису наявного в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_2 перебував на задньому сидінні автомобіля, а ОСОБА_3 вийшла з передньої правої двері, оскільки двері зі сторони водія були несправними. Даний факт також підтверджується, наданими рахунком-фактурою № 377, відповідно до якої було надано послуги, зокрема зняття та встановлення ручки дверки передньої лівої. 
Зокрема, відеокамерою зафіксовано події безпосереднього спілкування працівників поліції з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та факт проходження огляду за допомогою приладу «Драгер» на виявлення стану алкогольного сп`яніння, а тому із долученого працівниками поліції відеозапису неможливо зробити висновок про те, що яка сама особа безпосередньо керувала транспортним засобом, у зв`язку з чим, такий відеозапис є неналежним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення складений працівником поліції, а отже, за умови відсутності інших об`єктивних доказів вини правопорушника, не є достатньою підставою для притягнення останнього до адміністративної відповідальності.
Таким чином, суд наголошує саме на тому, що до об`єктивної сторони складу поставленого за провину ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, зокрема, входить керування особами транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Отже, серед іншого, до предмету доказування належить сам факт керування особою автомобілем, тобто здійснення нею активних дій з керування транспортним засобом.
Суд враховує те, що обов`язок проводити повну фіксацію, як факту вчинення адміністративного правопорушення, так і подальших процесуальних дій, що вчиняються поліцейськими, передбачений «Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженою наказом МВС України 18.12.2018 р. N 1026, зареєстрована в МЮ України 11.01.2019 за N 28/3299.
За таких обставин, суд не розцінює як належний і допустимий доказ, доданий працівниками поліції до матеріалів справи компакт-диск, оскільки такий доказ отриманий і оформлений із порушеннями чинного законодавства.
Із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.
У свою чергу, жодний із приєднаних до справи доказів не спростовує встановлені судом обставини, щодо відсутності фактичного керування особою, яка притягується до відповідальності, транспортним засобом, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 18.07.2019 року у справі N 216/5226/16-а (2-а/216/33/17), притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі N 536/1703/17, адміністративне провадження N К/9901/3839.
Також, щодо висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 9380 від 31 грудня 2025 року, суддя приймає до уваги зазначений доказ. На запит суду було встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 31 грудня 2025 року о 02 годині 44 хвилині був доставлений співробітниками УПП до ВП №4 ЗРУП в Запорізькій області, як порушник комендантської години.
Отже, у ОСОБА_2 була відсутня об`єктивна можливість пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі в присутності працівників поліції та протягом двох голин, оскільки він був доставлений до ВП №4 ЗРУП в Запорізькій області. 
Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Оскільки обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, а відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, то суд, дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази в сукупності, не вбачає підстав для притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 62 Конституції України, статтями 1, 7, 9, 130 ч. 1, 245, 247, 251, 252, 279, 280, 283-285 КУпАП, суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно   ОСОБА_5  закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд міста Запоріжжя особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Комунарського районного суду
міста Запоріжжя         Е.Г.Стоматов