П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/8624/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Свентух Віталій Михайлович 
Суддя-доповідач - Моніч Б.С. 
16 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Конституційного Суду України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Конституційного Суду України про визнання протиправною бездіяльності, що полягає у ненаданні запитуваної інформації по суті конкретних поставлених питань у зверненнях та зобов`язання вчинити відповідні дії.
Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю відповідача щодо ненадання запитуваної інформації по суті конкретно поставлених питань у зверненнях від 07.04.2025 року та 06.05.2025 року.
ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.04.2026 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
07.04.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Конституційного Суду України із зверненням, у якому просив надати повні, вичерпні та однозначні відповіді, а саме:
"1) Чи має КОНСТИТУЦІЙНИЙ СУДУ УКРАЇНИ у своєму розпорядженні Велику Державну Печатку України? Відповідь має містити таке однозначне формулювання:
- Так. КОНСТИТУЦІЙНИЙ СУД УКРАЇНИ має у своєму розпорядженні і використовує Велику Державну Печатку України;
- Або - Ні. КОНСТИТУЦІЙНИЙ СУД УКРАЇНИ не має своєму розпорядженні та не використовує Велику Державну Печатку України;
2) Чи є оригінали рішень, які приймались КОНСТИТУЦІЙНИМ СУДОМ УКРАЇНИ такими, що підписи Голови КОНСТИТУЦІЙНОГО СУДУ УКРАЇНИ на оригіналах рішень, щодо відповідності законів та інших актів законодавства України Конституції (254к/96-ВР), іншим законам України, міжнародним договорам України, скріплені Великою Державною Печаткою України, яку було засновано Указом президента України №1230/96 від 19.12.1996 р. "Про Велику Державну Печатку України"?
Відповідь має містити таке однозначне формулювання:
- Так. Оригінали рішень, які приймались КОНСТИТУЦІЙНИМ СУДОМ УКРАЇНИ є такими, що підписи Голови КОНСТИТУЦІЙНОГО СУДУ УКРАЇНИ на оригіналах рішень, щодо відповідності законів та інших актів законодавства України Конституції (254к/96-ВР), іншим законам України, міжнародним договорам України, скріплені Великою Державною Печаткою України, яку було засновано Указом президента України №1230/96 від 19.12.1996 р. "Про Велику Державну Печатку України";
- Або - Ні. Оригінали рішень, які приймались КОНСТИТУЦІЙНИМ СУДОМ УКРАЇНИ не є такими, що підписи Голови КОНСТИТУЦІЙНОГО СУДУ УКРАЇНИ на оригіналах рішень, щодо відповідності законів та інших актів законодавства України Конституції (254к/96-ВР), іншим законам України, міжнародним договорам України, скріплені Великою Державною Печаткою України, яку було засновано Указом президента України №1230/96 від 19.12.1996 р. "Про Велику Державну Печатку України" по причині відсутності у розпорядженні КОНСТИТУЦІЙНОГО СУДУ УКРАЇНИ Великої Державної Печатки України;
3) Надіслати негайно на мою електронну адресу копію мого звернення (вх. №18/165 від 02 квітня 2025 року), що надійшло до КСУ з Офісу Президента України" /а.с. 6/.
У відповідь на звернення позивача, відповідач листом від 06.05.2025 року №004-015-18/1181 /а.с. 10/ повідомив, що частина друга статті 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади (у тому числі Конституційний Суд України) та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та визначені законами України.
Згідно з пунктом 3 § 75 Регламенту Суду, ухваленим Постановою Конституційного Суду України від 22 лютого 2018 року №1-пс/2018, рішення і висновки Суду без підписів суддів Суду, засвідчені печаткою "Секретаріат Конституційного Суду України № 1", надсилають відповідно до частини шостої статті 88 Закону України "Про Конституційний Суд України" (далі - Закон) учасникам конституційного провадження, а також відповідно до пункту 5 частини другої статті 44 Закону - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну правову політику, для внесення до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та опублікування в Офіційному віснику України не пізніше наступного робочого дня після ухвалення рішення чи надання висновку.
Вимоги до ухвалених Конституційним Судом України (далі - Суд) рішень та наданих висновків регламентовані статтею 88 Закону, яка не встановлює обов`язковість їх підпису виключно Головою Конституційного Суду України та скріплення Великою Державною Печаткою України. Натомість частина п`ята згаданої статті Закону встановлює, що рішення і висновки Суду підписують окремо судді Суду, які голосували на їх підтримку, і судді Суду, які голосували проти. Рішення чи висновок Суду є остаточним і не може бути оскарженим.
06.05.2025 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Конституційного Суду України із зверненням, у якому просив:
"1) Надати негайно прямі конкретні відповіді на прості, конкретно поставлені питання у зверненні ОСОБА_2 від 07.04.25 р. вх.№ 18/176.
2) Повідомити у яких конкретних випадках, для завіряння яких саме документів Конституційний Суд України застосовує печатку з Державним Гербом України ? (Про малий Державний Герб України, як елемент Великого Державного Герба України, не згадувати і пояснень не надавати).
3) Повідомити на якій законній підставі атрибутом Зали засідань Конституційного Суду України є малий Державний Герб України (як елемент Великого Державного Герба Україна), а не Державний Герб України відповідно до його опису, імперативно зазначеному у ст. 20 Конституції України (Основний Закон)?
4) Повідомити на якій законній підставі у Залі засідань Конституційного Суду України поміщено атрибути (малий Державний Герб України, жовто-блакитний Прапор України) опис і використання яких не затверджено жодним Законом України?
5) Повідомити чи має та чи використовує Конституційний Суд України у своїй діяльності печатку з Державним Гербом України. (Про печатку з малим Державним Гербом України, як елемент Великого Державного Герба України, не згадувати і пояснень не надавати)" /а.с. 7/.
Листом від 30.05.2025 року №004-015-18/1513 /а.с. 11/ відповідач повідомив, що з порушеного позивачем питання були надані відповіді листами Секретаріату Конституційного Суду України від 07 квітня 2023 року №004-015-18/939 та від 06 травня 2025 року №004-015-18/1181, які не враховано.
Зважаючи на викладене, вказали, що згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про звернення громадян" не розглядаються повторні звернення тим самим органом від того самого громадянина з одного і того самого питання, якщо перше вирішено по суті. Тому всі наступні листи з того ж самого питання залишатимуться без розгляду.
Також роз`яснено, що згідно з частиною першою статті 16 Закону України "Про звернення громадян" позивач має право оскаржити дії чи рішення органів державної влади та їх посадових осіб безпосередньо до судів системи судоустрою України.
Оскільки, на думку позивача, відповідачем не надано запитуваної інформації по суті поставлених питань у зверненнях від 07.04.2025 року та 06.05.2025 року, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що за результатами розгляду зазначених звернень відповідачем, з посиланням на норми чинного законодавства, були надані відповіді листами від 06.05.2025 року №004-015-18/1181 та від 30.05.2025 року №004-015-18/1513.
Надання вказаних відповідей свідчить про належне виконання відповідачем обов`язку щодо розгляду звернень позивача та надання відповіді по суті порушених питань у порядку, визначеному Законом України "Про звернення громадян".
V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що ним були поставлені відповідачу прості конкретні питанні (запити на інформацію), відповіді на які мають значний суспільний інтерес широкого кругу громадян України, натомість йому до цього часу не надано жодної повної, правдивої (достовірної), конкретної інформації, що є порушенням його прав та інтересів.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав на правильність висновків суду першої інстанції та просив відмовити в її задоволенні.
VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Згідно вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 40 Конституції України держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання реалізації особою наданого їй Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян, відповідно до їх статуту, пропозиції про поліпшення їхньої діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів урегульовано Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР).
За приписами статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Статтею 3 Закону № 393/96-ВР визначено, що під зверненнями громадян необхідно розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) - це звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - це звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Статтею 15 Закону № 393/96-ВР передбачено, зокрема, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації визначено в Законі України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).
У відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з частиною другою статті 2 Закону № 2939-VI цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.
Суд зазначає, що стаття 2 Закону № 2939-VI передбачає два види суспільних відносин, на які його положення не поширюються: відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом; відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій.
Також під поняттям "спеціальні закони" у статті 2 Закону № 2939-VI мається на увазі закони, які регулюють порядок отримання інформації, що має ознаки публічної, але порядок отримання якої є відмінним від того, що передбачений № 2939-VI.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові №819/1664/16 від 20 травня 2020 року.
Як убачається з матеріалів справи, звернення ОСОБА_1 від 07.04.2025 року та 06.05.2025 року за своїм змістом були оформлені та розглянуті відповідачем саме як звернення громадянина у порядку Закону України «Про звернення громадян».
При цьому, саме по собі зазначення заявником у тексті звернення, що ним запитуються «інформація» чи «відповіді на конкретні питання», не змінює правової природи такого звернення та не є безумовною підставою для застосування положень Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Визначальним для розмежування звернення громадянина та запиту на отримання публічної інформації є не лише форма викладення звернення, а його фактичний зміст та характер правовідносин, які виникли між особою та суб`єктом владних повноважень.
Як правильно встановив суд першої інстанції, позивач звертався до Конституційного Суду України не із запитом щодо отримання конкретної документованої інформації, яка вже створена або знаходиться у володінні розпорядника інформації, а фактично просив надати правову оцінку та підтвердити або спростувати сформульовані ним твердження щодо порядку діяльності Конституційного Суду України, використання державної символіки та оформлення актів Конституційного Суду України.
Зокрема, позивач фактично просив відповідача надати відповідь у наперед визначеній ним формі («так» або «ні») та погодитися з певними висновками, викладеними у зверненнях. Водночас законодавство не покладає на орган державної влади обов`язку надавати відповідь виключно у запропонованому заявником формулюванні чи підтверджувати правову позицію заявника.
За приписами статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати звернення, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства та повідомляти громадянина про наслідки розгляду.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Конституційним Судом України звернення позивача були розглянуті, а за результатами їх розгляду надано відповіді листами від 06.05.2025 року №004-015-18/1181 та від 30.05.2025 року №004-015-18/1513.
У зазначених відповідях відповідачем наведено положення Закону України «Про Конституційний Суд України» та Регламенту Конституційного Суду України щодо порядку оформлення та підписання рішень і висновків Суду, а також роз`яснено відсутність передбаченої законом вимоги щодо їх скріплення Великою Державною Печаткою України.
Таким чином, відповідачем було надано відповідь по суті порушених позивачем питань у межах визначених законом повноважень.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не надав «повної, правдивої та конкретної інформації», фактично зводяться до незгоди позивача із змістом отриманих відповідей та способом їх викладення.
Однак незгода заявника з відповіддю органу державної влади або бажання отримати інший зміст відповіді не свідчить про наявність протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо звернення розглянуто та відповідь на нього надано у встановленому законом порядку.
Посилання апелянта на Закон України «Про доступ до публічної інформації» та необхідність застосування положень цього Закону також є необґрунтованими, оскільки вказаний Закон регулює відносини щодо доступу до вже існуючої документованої інформації, а не обов`язок органу державної влади створювати нову інформацію, формувати правові висновки чи підтверджувати запропоновані заявником твердження.
Аналогічно, посилання апелянта на практику Верховного Суду є безпідставними, оскільки наведені ним правові висновки стосуються правовідносин у сфері доступу до публічної інформації за наявності відповідного запиту, тоді як у цій справі предметом спору є порядок розгляду звернень громадянина.
Конституційний Суд України, розглянувши звернення позивача та надавши відповіді в межах своїх повноважень, діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підстав для визнання його бездіяльності протиправною немає.
Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність протиправної бездіяльності відповідача є правильним та таким, що ґрунтується на повно встановлених обставинах справи.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.