ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2026 року
м. Київ
Справа № 466/2844/24
Провадження № 61-2377св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Ситнік О. М.,
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Пророка В. В., Сердюка В. В.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Савки Тараса Володимировича на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 серпня 2024 року в складі судді Зими І. Є. та постанову Львівського апеляційного суду від 14 січня 2025 року в складі колегії суддів Шандри М. М., Крайник Н. П., Левика Я. А.
у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту перебування на утриманні, та
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст заяви
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування на його утриманні неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Послався на те, що 10 липня 2021 року він та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, у якому народилося двоє дітей: ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Раніше його дружина перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 , який розірвано рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 05 грудня 2011 року.
У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася дитина - ОСОБА_4 .
Незважаючи на той факт, що дочка його дружини від першого шлюбу не є його біологічною дитиною, він прийняв та виховує її як свою рідну, вона перебуває на його повному матеріальному утриманні.
Оскільки фактично на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей, це дає йому право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
У ІНФОРМАЦІЯ_6 йому повідомили про те, що відстрочка від призову в такому випадку може бути надана лише після встановлення в судовому порядку факту перебування на утримання дочки його дружини від першого шлюбу.
Заявник зазначив, що він займається підприємницькою діяльністю у сфері інформаційних технологій, має високий дохід, ним придбано квартиру загальною площею 90 кв. м, в якій ОСОБА_4 має окрему кімнату, забезпечена всім необхідним для навчання та розвитку.
Натомість батько дитини ОСОБА_3 не несе витрат з утримання своєї дочки, має заборгованість зі сплаті аліментів у сумі близько 100 000,00 грн, фактично самоусунувся від матеріального забезпечення дитини, у зв`язку з чим весь тягар матеріального утримання заявник взяв на себе.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції
28 серпня 2024 року рішенням Шевченківського районного суду м. Львова відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 
14 січня 2025 року постановою Львівського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 серпня 2024 року залишено без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що доказів, які б вказували на те, що батько - ОСОБА_3 не виконує свій обов`язок щодо утримання дитини не надано. Батько дитини не позбавлений батьківських прав, сплачує аліменти на дитину.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
20 лютого 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Савка Т. В. засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 серпня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 січня 2025 року, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, заявник вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 268 Сімейного кодексу України (далі - СК України) під час вирішення питання про встановлення факту перебування дитини, яка не досягла 18 років, на утриманні вітчима з метою оформлення відстрочки від призову під час мобілізації на період воєнного стану за пунктом 3 частини першої статті 23 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон №3543-ХІІ).
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Із 02 серпня 2008 року до 05 грудня 2011 року ОСОБА_7 та ОСОБА_3 перебували в шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася дочка ОСОБА_4 
09 листопада 2011 року рішенням Личаківського районного суду м. Львова в справі №2-5122/11 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 щомісячно аліменти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 19 вересня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 36).
10 липня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб, у якому народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно з актом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Червоної Калини 4-Сокільники» від 24 січня 2024 року в квартирі АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 (а. с. 25).
Згідно з довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Медікавер» від 05 лютого 2024 року ОСОБА_1 06 грудня 2023 року та 05 лютого 2024 року звертався до медичного центру за консультацією лікаря педіатра щодо здоров`я ОСОБА_4 (а. с. 26)
Довідкою Середньої загальноосвітньої школи № 42 м. Львова від 01 лютого 2024 року підтверджено, що вітчим ОСОБА_1 бере участь в навчальному процесі дитини ОСОБА_4 , спілкується з вчителями щодо цього, відвідує батьківські збори (а. с. 27).
19 лютого 2024 року ОСОБА_4 зараховано до приватного закладу освіти «ПІПЛ Ліцей» на підставі договору № LN202309497, укладеного між ОСОБА_1 та директором ОСОБА_11 про надання освітніх послуг про влаштування. Вартість навчального року згідно з пунктом 4.1 договору в освітньому закладі - 2 379,00 доларів США (а. с. 28-30).
Відповідно до акта обстеження від 06 березня 2024 року, складеного комісією Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області, у квартирі АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 . Умови проживання задовільні, квартира обладнана опаленням, газопостачанням, електроживленням, та водовідведенням. ОСОБА_4 має окрему кімнату та забезпечена всім необхідним для навчання (а. с. 24).
Станом на 23 лютого 2024 року заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів склала 103 615,76 грн, що підтверджено розрахунком заборгованості, складеним заступником начальника Городоцького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області (а. с. 38, 39).
Згідно з довідкою Городоцького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області від 12 червня 2024 року станом на 31 травня 2024 року відсутня заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів на дочку ОСОБА_4 .
Позиція Верховного Суду
Касаційне провадження в справі відкрито з підстави, передбаченої пунктом З частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги, та виснував, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно достатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Схожі критерії зазначені в постановах Великої Палати Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).
Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.
Такі ж висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 грудня 2019 року в справі № 370/2898/16 (провадження № 14-573цс19).
З урахуванням наведеного можна констатувати, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, - позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
У справі, яка є предметом перегляду, заявник просить встановити факт утримання ним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , матір`ю якої є його дружина ОСОБА_2 , батьком - чоловік ОСОБА_2 від попереднього шлюбу - ОСОБА_3 .
Заявлені вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) ним певного соціально-правового статусу - чоловіка, на утриманні якого перебуває троє і більше дітей віком до 18 років відповідно до абз. 4 статті 23 Закону № 3543-ХІІ (в редакції, чинній на час подання заяви).
У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).
Згідно з частиною першою статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
У статті 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із частинами першою, другою та третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина перша статті 268 СК України).
Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.
Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (статті 164,180 СК України).
Отже, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Для підтвердження утримання дитини вітчимом необхідне існування (настання) обставин, на підставі яких обсяг прав батька обмежується або припиняється.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються.
СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Так само, як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини.
Подібні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23), постановах Верховного Суду від 27 березня 2025 року в справі № 353/886/24, від 04 грудня 2024 року в справі № 551/812/23, від 06 листопада 2024 року в справі № 468/1025/23.
Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження, є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.
У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право.
У справі, яка переглядається, заявник в порядку окремого провадження просить встановити факт перебування на його утриманні неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для ОСОБА_3 як батька ОСОБА_4 , який заперечує факт утримання ОСОБА_1 своєї дочки.
В обґрунтування своїх доводів про те, що ОСОБА_3 як біологічний батько неповнолітньої ОСОБА_4 не бере участі у вихованні дитини, фактично ухилився від виконання батьківських обов`язків, ОСОБА_1 вказував на наявну заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів на утримання дочки.
Заперечуючи проти таких доводів, ОСОБА_3 вказує на те, що згідно з довідкою Городоцького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області від 12 червня 2024 року станом на 31 травня 2024 року відсутня заборгованість зі сплати ним аліментів на дочку ОСОБА_4 .
Верховний Суд в постановах від 04 грудня 2024 року в справі № 551/812/23, від 15 серпня 2025 року в справі № 709/1954/24 вже робив висновок, що факт утримання дитини не біологічним батьком, а вітчимом не може встановлюватись у безспірному порядку, зокрема на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.
Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2025 року в справі № 295/8334/24 зазначив, що доведення факту перебування на утриманні дітей пов`язане із настанням (існуванням) обставин, за яких їх рідний батько не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дітей, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (зокрема умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Факт перебування на утримані дітей особою, яка не є їхнім батьком, не може встановлюватись у безспірному порядку або за згодою лише матері дітей, або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дітей.
З огляду на зазначене вбачається, що у справі, яка переглядається, наявний спір про право, зокрема спір щодо участі батька дитини у її матеріальному забезпеченні (утриманні) та/або ухилення від участі у матеріальному забезпеченні/утриманні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята статті 19 СК України).
Висновки судів попередніх інстанцій про те, що твердження ОСОБА_1 про утримання дитини саме ним спростовуються відсутністю заборгованості зі сплати аліментів рідним батьком дитини, по суті є вирішенням наявного спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про те, хто саме утримує дитину, що вказує на відсутність такої ознаки окремого провадження як безспірність.
Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 , суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на те, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки доведення факту утримання падчерки вітчимом пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких біологічний батько дитини не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини та безумовно впливає на права і інтереси самої дитини.
Такий факт утримання дитини не біологічним батьком, а вітчимом не може встановлюватись у безспірному порядку, зокрема на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.
Отже, за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі батька дитини у її матеріальному забезпеченні/утриманні, а, отже, питання, заявлене ОСОБА_1 в цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій батька дитини ОСОБА_4 - ОСОБА_3 та має вирішуватись в межах спору про право за загальним правилом у позовному провадженні.
Подібні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 21 січня 2026 року в справі № 739/1677/24.
У частині шостій статті 294 ЦПК України встановлено, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
За установлених у цій справі конкретних обставин факт перебування на утриманні ОСОБА_1 його падчерки, у якої є біологічний батько, і який заперечує факт утримання його дочки іншою особою, не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.
З урахуванням наведеного оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню із залишенням без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на його утриманні дитини з підстав, передбачених частиною шостою статті 294, частиною четвертою статті 315 ЦПК України.
Керуючись статтями 294, 315, 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Савки Тараса Володимировича задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 серпня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 січня 2025 року скасувати.
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту перебування на утриманні залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 	О. М. Ситнік	
Судді:	А. І. Грушицький 	
	А. А. Калараш 	
	В. В. Пророк 	
	В. В. Сердюк