П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2026 року м. Київ
Справа № 761/40155/24
Провадження: № 22-ц/824/5635/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Поліщук Н. В., Соколової В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Литвинця Сергія Анатолійовича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп»
на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Саадулаєва А. І.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Мельник Юрій Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я. В., 18.03.2021 року, зареєстрований в реєстрі під № 29536, таким, що не підлягає виконанню.
Стягнуто з ТОВ «АІА Фінанс Груп» на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
19.08.2025 року від позивачки надійшла заява про ухвалення додаткового рішення.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 28 серпня 2025 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення повернуто заявнику без розгляду.
29.10.2025 року від позивачки повторно надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій вона просила суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.
Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2025 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено.
Стягнуто з ТОВ «АІА Фінанс Груп» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Литвинець С. А. в інтересах ТОВ «АІА Фінанс Груп» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким зменшити суму відшкодування витрат позивачці на правничу допомогу до розміру 1 500 грн.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд, ухвалюючи додаткове рішення, не врахував подані відповідачем заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу та без належної оцінки наданих доказів дійшов передчасного висновку про наявність підстав для їх стягнення у сумі 15 000 грн. Посилався на відсутність належних доказів фактичного понесення таких витрат, детального опису наданих послуг і їх обсягу, а також на неспівмірність заявленої суми зі складністю справи, характером виконаної роботи та усталеною практикою розподілу витрат у подібних спорах.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 15 січня 2026 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України та ч. 3 ст. 270 ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, в позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що планує понести відповідні витрати на професійну правничу допомогу (а.с. 1-7).
У заяві про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн (а.с. 86-87).
На підтвердження витрат понесених на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 надала: договір про надання правової/правничої допомоги № 241/24-Ц від 15.10.2024 року, в якому сторони зазначили, що за надання правової (правничої) допомоги, відповідно до даного договору, клієнт сплачує адвокату фіксовану суму гонорару в розмірі 15 000 грн; опис надаваємих послуг (а.с. 8-13).
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із того, що при ухваленні рішення по суті спору питання про судові витрати не було вирішено, у зв`язку з чим наявні передбачені ст. 270 ЦПК України підстави для ухвалення додаткового рішення. Суд також урахував укладення позивачем договору про надання правничої допомоги, яким визначено гонорар адвоката у сумі 15 000 грн, та дійшов висновку про наявність підстав для стягнення цієї суми з відповідача.
Перевіривши висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 15 ЦПК України).
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно з положеннями ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.ч. 1-4, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності) та розумності розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України»).
Згідно позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Подібні висновки також викладені й Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 10 листопада 2021 року у справі № 329/766/18.
Як зазначено вище, на підтвердження заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 подала договір про надання правової/правничої допомоги № 241/24-Ц від 15.10.2024 року, яким погоджено фіксований гонорар у розмірі 15 000 грн, а також опис надаваємих послуг.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, зокрема, викладеної у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу незалежно від того, чи були вони фактично сплачені стороною, чи лише підлягають сплаті відповідно до умов договору про надання правничої допомоги.
За таких обставин, відсутність належних доказів фактичного понесення витрат та недостатню деталізацію наданих послуг не має самостійного правового значення для вирішення питання про розподіл витрат на правничу допомогу, оскільки вирішальним є не докази сплати витрат на професійну правничу допомогу, а наявність договору, погодженого розміру гонорару, підтвердженого обсягу наданих послуг та їх безпосередній зв`язок із розглядом справи.
Разом з тим, колегія суддів відмічає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Такий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постанові Верховного суду від 26.07.2022 року у справі № 910/1209/21, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц. у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 у постанові Верховного суду від 28.06.2023 року у справі № 463/2001/19.
Тобто, у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
З вищенаведеного убачається, що суд не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи.
Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 13 березня 2025 року у справі №275/150/22.
Із поданих відповідачем, ТОВ «АІА Фінанс Груп», заперечень убачається, що ним оспорено саме співмірність заявлених витрат, з посиланням на нескладний характер спору, незначний обсяг виконаної роботи та завищеність заявленої суми.
Як убачається з додаткового рішення, вказане зарперечення судом не було враховано, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі.
За таких обставин суд апеляційної інстанції має правові підстави для перевірки співмірності витрат і, у разі встановлення її відсутності, для зменшення їх розміру.
На переконання колегії суддів, враховуючи предмет спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, сталу судову практику у спірних правовідносинах, відсутність даних про значний обсяг доказів, складні правові питання чи істотний обсяг процесуальної роботи представника, колегія суддів доходить висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат у сумі 15 000 грн є надмірним та не відповідає критерію співмірності.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованим визначити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача, у сумі 5 000 грн, а відтак додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2025 року підлягає зміні шляхом зменшення суми стягнутих витрат з 15 000 грн до 5 000 грн, а відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 270, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Литвинця Сергія Анатолійовича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» задовольнити частково.
Додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2025 року в частині вирішення питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу змінити, зменшивши суму стягнення з 15 000 грн до 5 000 грн.
У зв`язку з чим другий абзац резолютивної частини додаткового рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2025 року викласти в такій редакції.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» (ЄДРПОУ 41184403, адреса: м. Київ, вул. Михайлівська, 15/1, літ. Б) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді Н. В. Поліщук

В. В. Соколова