г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області	

Справа № 213/3542/25
Номер провадження 2/213/1108/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2026 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого – судді Алексєєва О.В.,
за участю секретаря судового засідання – Бабейкіної Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань №3 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії,-

В С Т А Н ОВ И В:
Стислий виклад позиції позивача.
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії, посилаючись на те, що позивач надає зазначені послуги відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 , але відповідач в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснює, в результаті чого виникла заборгованість за період з 01 січня 2021 року по 31 березня 2025 року в розмірі 53 308,40 грн. Зазначену суму заборгованості, заборгованість за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 31 березня 2025 року у розмірі 330,66 грн, а також інфляційні втрати у розмірі 7 078,90 грн, 3% річних у розмірі 1 775,65 грн та пеню у розмірі 1 653,75 грн позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.
У запереченнях на перегляд заочного рішення представник позивача зазначає, що на час дії на території України карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, були продовжені. Крім того, за період з січня 2021 року по лютий 2023 року відповідачем здійснювалася часткова оплата за послуги з постачання теплової енергії. Таким чином, відповідач фактично визнав наявність заборгованості. Правильність нарахування сум заборгованості відповідачем не спростовано.

Стислий виклад заперечень відповідача.
Відповідач позовні вимоги не визнає. У заяві про перегляд заочного рішення представник відповідача Буліч Н.В. зазначила, що позивач просить стягнути заборгованість з порушенням строку позовної давності.

Процесуальні дії у справі.
26 червня 2025 року позовна заява надійшла до суду.
11 березня 2026 року після скасування заочного рішення призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 
Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Заяви, клопотання.
У судове засідання сторони не викликались. 
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом. 
Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» надає послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії населенню (споживачам).
Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 з 05 серпня 2016 року, та відповідно є споживачем послуг з постачання теплової енергії, які надаються АТ «Криворізька теплоцентраль».
Позивачем відповідно до тарифів на теплову енергію, постачалася теплова енергія до житла за адресою: АДРЕСА_1 , однак споживачем зобов`язання з оплати за надані послуги здійснюється не належним чином. 
Згідно із наданим до суду розрахунком заборгованості сума боргу з оплати послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 січня 2021 року по 31 березня 2025 року становить 53 308,40 грн. відповідачем здійснювалися платежі в рахунок погашення заборгованості, останній – у лютому 2023 року.
Заборгованість за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 31 березня 2025 року становить 330,66 грн.
Правильність нарахування відповідачами не спростована. 
Позивачем нарахована пеня за період з листопада 2021 року по березень 2025 року включно у розмірі 1 653,75 грн, інфляційні втрати за період з лютого 2021 року по березень 2025 року у розмірі 7 078,90 грн та 3% річних за період з лютого 2021 року по березень 2025 року у розмірі 1 775,65 грн.

Зміст спірних правовідносин.
Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають з належного виконання споживачем зобов`язань зі сплати наданих послуг.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.
Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Цією статтею встановлено презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин регулює Закон України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 цього Закону до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача (п.1 ч.3 ст.20 вищевказаного Закону).
Індивідуальний споживач – фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Пунктами 1, 5 частини другої статті 7 зазначеного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Пунктом 42 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення.
Частиною 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата виконавцю комунальної послуги складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною першою статті 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (ч.1 ст.264 ЦК України).
Нормами частини 3-5 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято 11 березня 2020 року постанову «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» за №211, якою установлено з 12 березня до 03 квітня 2020 року на усій території України карантин. У подальшому Кабінет Міністрів України неодноразово його продовжував.
У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, чинним на момент звернення з позовом до суду, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Висновок суду.
Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, судом встановлено, що відповідач не виконує передбачені законом обов`язки з утримання житла, оплату за надані житлово-комунальні послуги вчасно не здійснює, своїми неправомірними діями завдає позивачеві збитків, тому право позивача є порушеним.
З огляду на те, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності, судом перевірено строки звернення до суду.
Викладеними вище нормами передбачено продовження позовної давності щодо вимог, за якими перебіг позовної давності не закінчився під час дії карантину, та зупинення перебігу позовної давності на строк дії воєнного стану.
Встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) діяв з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та триває по цей час.
Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Таким чином, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог, за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року.
Як видно з матеріалів справи, позовна заява подана до суду 26 червня 2025 року, позивачем пред`явлено вимоги про стягнення заборгованості за період з 01 січня 2021 року та абонентської плати з листопада 2021 року, перебіг позовної давності щодо цих позовних вимог закінчився під час дії воєнного стану, тому перебіг позовної давності зупиняється.
До позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих з лютого 2021 року, застосовується загальна позовна давність в три роки, перебіг позовної давності щодо цих вимог також закінчився під час дії воєнного стану, тому перебіг позовної давності зупиняється.
Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення пені, нарахованої з листопада 2021 року. З урахуванням того, що до вимог про стягнення пені застосовується спеціальна позовна давність в один рік, перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення пені закінчився під час дії карантину, а тому ці строки продовжуються. На строк дії воєнного стану перебіг позовної давності зупиняється.
Крім того, відповідачем здійснювалися оплати в рахунок погашення заборгованості, останній раз – у лютому 2023 року, чим переривався перебіг строку позовної давності.
Таким чином, судом встановлено, що позовні вимоги заявлені у межах строку позовної давності.
Позивачем доведено факт утворення заборгованості з оплати послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 січня 2021 року по 31 березня 2025 року в розмірі 53 308,40 грн, а також заборгованості за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 31 березня 2025 року у розмірі 330,66 грн.
Відповідачем та його представником наявність та розмір заборгованості не спростовано.
Тому вимоги про стягнення заборгованості за послугу з постання теплової енергії та з абонентської плати підлягають задоволенню.
Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд дійшов таких висновків.
Як видно із матеріалів справи, позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідача на свою користь інфляційних втрат за період з лютого 2021 року по березень 2025 року у розмірі 7 078,90 грн та 3% річних за період з лютого 2021 року по березень 2025 року у розмірі 1 775,65 грн, надав розрахунок. Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
За змістом ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
У постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №922/175/18 зазначено, що нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні ст. 549 цього Кодексу.
За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.
Таким чином, особи які не в змозі сплатити за житлово-комунальні послуги, повинні за прострочення платежів за комунальні послуги України сплачувати не тільки пеню передбачену Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а й три відсотки річних та індекс інфляції, передбачені Цивільним кодексом України, за весь час прострочення.
Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року у справі № 6-42цс11).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та триває по цей час.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до припинення чи скасування воєнного стану в Україні введено заборону на нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування 06 березня 2022 року і застосовується з 24 лютого 2022 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року № 1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг» внесено зміни до вищезазначеної постанови, згідно з якими мораторій на нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість з комунальних послуг, передбачений лише в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих територіях.
Оскільки місто Кривий Ріг Дніпропетровської області не є такою територією, інфляційні нарахування та нарахування 3% річних у разі несвоєчасного та/або неповного внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги можуть здійснюватися виконавцями комунальних послуг за період до введення воєнного стану та з 30 грудня 2023 року.
Позивачем зазначені норми не взято до уваги та здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період, у який діяв мораторій на таке нарахування.
При цьому суд зазначає, що зазначення позивачем у розрахунках інфляційних втрат та 3% річних періодами, за які здійснюється нарахування, таких періодів, в яких не діяв мораторій, не змінює факту того, що місяці виникнення заборгованості підпадають під дію мораторію.
Таким чином нарахування, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню з відповідача згідно з періодами виникнення заборгованості, зазначеними у розрахунках: інфляційні втрати у розмірі 4 544,80 грн (за періоди з лютого 2021 року по лютий 2022 року включно та з січня 2024 року по березень 2025 року); 3% річних – 1 157,38 грн (за періоди з лютого 2021 року по лютий 2022 року включно та з січня 2024 року по березень 2025 року).
Щодо вимог про стягнення пені суд дійшов таких висновків.
Позивачем пред`явлені також позовні вимоги про стягнення пені у зв`язку з несплатою заборгованості за надані комунальні послуги, нарахованої за період з листопада 2021 року по березень 2025 року.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги (підпункт 4 пункту 3 розділу II Прикінцеві положення Закону).
Встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) діяв з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Таким чином, враховуючи зазначені вище заборони щодо нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, які діяли у періоди з 12 березня 2020 року до 30 липня 2023 року (на період дії карантину, пов`язаного із поширенням коронавірусної хвороби) та з 24 лютого 2022 року по 29 грудня 2023 року включно (у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні), підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені, нарахованої за несвоєчасне здійснення платежів за надані послуги постачання теплової енергії у період з листопада 2021 року по грудень 2023 року включно – відсутні.
При цьому суд зауважує, що позивачем у розрахунку пені також зазначено періодами нарахувань періоди, в яких не діяли мораторії. Тому такі періоди суд не бере до уваги, а керується місяцями виникнення заборгованості, зіставляючи періоди виникнення заборгованості та суми заборгованості у розрахунку пені та розрахунку основного боргу. 
Тому солідарному стягненню підлягає пеня, нарахована на розмір заборгованості, що фактично виник у період із січня 2024 року, по лютий 2025 року (як зазначено у розрахунку) у розмірі 465,59 грн. 
Оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.
Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом частково, з урахуванням приписів частини першої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 2 823,00 грн (93,23%).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 76-81, 89, ч.1 ст.141, 263, 265, 274-279 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії, яка виникла за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 січня 2021 року по 31 березня 2025 року, в розмірі 53 308,40 грн, заборгованість за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 31 березня 2025 року у розмірі 330,66 грн, а також інфляційні втрати у розмірі 4 544,80 грн, 3% річних у розмірі 1 157,38 грн та пеню у розмірі 465,59 грн, а всього – 59 806 (п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот шість) грн 83 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір в розмірі 2 823,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», код ЄДРПОУ 00130850, юридична адреса: вул. Електрична, 1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Представник відповідача: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 .
Дата складення повного судового рішення – 08 травня 2026 року.

Суддя О.В. Алексєєв