Окрема думка 
Судді Верховного Суду у Касаційному цивільному судіГрушицького А. І.

22 червня 2026 року
м. Київ

справа № 604/774/24 (4-с/604/4/25)
провадження № 61-13251сво25

У квітні 2025 року фермерське господарство «Золотий жайвір» (далі - ФГ «Золотий жайвір») звернулось до Підволочиського районного суду Тернопільської області зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Волочиського ВДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Волочиський ВДВС).

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2025 року, яка залишена без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року, в задоволенні скарги адвоката Покотила Ю. В., в інтересах ФГ «Золотий жайвір», відмовлено.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду постановою від 22 червня 2026 року касаційну скаргу ФГ «Золотий жайвір» задовольнив частково.

Ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року скасував.

Провадження у справі № 604/774/24 (4-с/604/4/25) за скаргою ФГ «Золотий жайвір» на дії та бездіяльність державного виконавця Волочиського ВДВС закрив.
Повідомив ФГ «Золотий жайвір», що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство ФГ «Золотий жайвір».

Не погоджуюсь із висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, у зв`язку з чим на підставі статті 35 ЦПК України висловлюю окрему думку на вказану постанову.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України (частина друга статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, у редакції, чинній на момент звернення зі скаргою).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду свою постанову мотивував тим, що станом на момент звернення зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Волочиського ВДВС ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 06 вересня 2024 року у справі № 924/700/24 відкрито провадження у справі про банкрутство ФГ «Золотий жайвір». Процесуальний закон встановив імперативне правило виключної підсудності справ про банкрутство та справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство. Розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, із дня введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства, тобто з 21 жовтня 2019 року, має відбуватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає.

Виконавче провадження - це завершальна стадія судового провадження.

У справі, що переглядалась об`єднаною палатою, рішення по суті спору постановлено загальним судом за правилами цивільного судочинства. 

За наслідками подання стороною виконавчого провадження скарги в порядку судового контролю за виконанням судового рішення нового спору не виникає.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини друга та третя статті 451 ЦПК України).

З прийняттям Кодексу України з процедур банкрутства будь-яких змін до статей 447, 448 ЦПК України, які чітко визначають суд, до якого подається скарга, не внесено. Встановлене Кодексом України з процедур банкрутства імперативне правило виключної підсудності не може змінювати правил юрисдикції, встановлених ЦПК України.

Тому судом, «встановленим законом», в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для розгляду скарги в порядку судового контролю за виконанням судових рішень у цивільних справах є загальний суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

До суду тієї ж юрисдикції, який постановив таке рішення, може бути подано апеляційну та касаційну скарги, заяву про перегляд за нововиявленими обставинами. Саме суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, має вирішувати процесуальні питання, пов`язані із виконанням судових рішень, такі як звернення судових рішень до виконання та негайне виконання судових рішень, виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, зміна способу та порядку виконання судового рішення, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, заміна сторони виконавчого провадження, поворот виконання рішення, відновлення втраченого судового провадження. 

Варто зауважити, що деякі заходи, пов`язані із виконанням судових рішень, такі як оголошення розшуку боржника, примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи (статті 438, 439 ЦПК України) взагалі не передбачені ГПК України. 

Логічно, що судовий контроль за виконанням судового рішення має здійснити суд тієї юрисдикції, який постановив таке рішення.

Крім того, ЦПК України, яким має керуватися загальний суд при ухваленні рішень, не передбачає закінчення цивільного провадження шляхом передачі матеріалів справи до суду іншої юрисдикції без закриття провадження у цивільній справі.

Виходячи з наведеного, вважаю, що Верховний Суд мав розглянути по суті касаційну скаргу ФГ «Золотий жайвір» на оскаржувані судові рішення за скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця та ухвалити судове рішення відповідно до статті 451 ЦПК України.

Суддя А. І. Грушицький