ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

25 травня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/17159/25
Головуючий у першій інстанції – Маринченко О. А.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/955/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючої-судді Шитченко Н.В.,
суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є., 
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітніх дочок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які продовжують навчання, у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дати пред`явлення позову до закінчення ними навчання, але не більше як до досягнення 23-річного віку.
Заявлені вимоги мотивувала тим, що до 2013 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народилися дочки сторін – ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Наразі доньки проживають разом з позивачкою і перебувають на її утриманні. З 01 вересня 2025 року дівчата навчаються на денній формі у Полтавському державному аграрному університеті за рахунок коштів фізичної особи, термін закінчення навчання – 29 червня 2029 року.
Зазначала, що у зв`язку з навчанням на стаціонарній формі повнолітні діти відповідача позбавлені можливості влаштуватися на роботу для отримання самостійного заробітку, стипендії у навчальному закладі вони не отримують. ОСОБА_1 самостійно сплачує вартість навчання, яка за весь його період складає 124 000 грн за кожну з дочок. Зважаючи на те, що відповідач є працездатним, перебуває на військовій службі в ЗСУ та отримує стабільне грошове забезпечення, відтак ОСОБА_2 може надавати матеріальну допомогу повнолітнім дітям, отже відповідно до приписів ст. 182, 199, 200 СК України наявні підстави для стягнення з нього аліментів.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 січня 2026 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивачки аліменти на утримання повнолітніх дочок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які продовжують навчання, у розмірі 1/7 частки від заробітку (доходу) на період їх навчання в Полтавському державному аграрному університеті до 29 червня 2029 року, але не більше як до досягнення ними 23 років, починаючи з 16 грудня 2025 року. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
В апеляційній скарзі позивачка через представника – адвоката Коломієць С.В., вважаючи рішення суду необґрунтованим та посилаючись на неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, просить в частині визначення розміру аліментів його скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітніх дочок у розмірі 1/3 частки його доходу до закінчення дітьми навчання, але не більше ніж до досягнення ними 23-річного віку.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, дійшовши висновку про необхідність зменшення розміру аліментів, більш ніж у два рази, виснував, що відповідач у зв`язку з проходженням військової служби несе витрати на оренду житла та, крім цього, має непрацездатну матір. Водночас наявні у справі письмові докази, в тому числі й надані стороною відповідача, не підтверджують цих обставин, а навпаки їх спростовують.
Скаржниця зазначає, що матеріальне становище відповідача покращилось, оскільки під час служби в у ІНФОРМАЦІЯ_3 по серпень 2025 року ОСОБА_2 отримував майже 43 000 грн щомісячного доходу, з якого на підставі виконавчого документа проводилося відрахування аліментів на утримання двох неповнолітніх на той час доньок, і за рапортом відповідача утримувалися аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_6 . З 16 жовтня 2025 року і дотепер ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації ім. Героїв Крут, а розмір його щомісячного грошового забезпечення наразі в середньому становить 64 000 грн. Утримання аліментів на користь повнолітньої дочки ОСОБА_7 вже не здійснюється. Таким чином, через збільшення доходу ОСОБА_2 має реальну можливість сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі.
Вважає, що надана відповідачем копія договору оренди не є належним доказом понесених ним додаткових витрат на оренду житла, оскільки підтверджень щодо сплати орендної плати матеріали справи не містять.
ОСОБА_1 стверджує, що стан здоров`я ОСОБА_2 задовільний, а дві надані ним медичні довідки, датовані 2020 роком, не можуть засвідчувати його фізичний стан на час розгляду справи. Виписка з медичної карти № 9921 за 2025 рік не містить обмежень щодо професійної діяльності, тобто відповідач може виконувати посадові обов`язки і отримувати стабільне грошове забезпечення. 
У наданому відзиві представник відповідача – адвокат Хоменко М.А., вважаючи оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що судом першої інстанції дотримано вимог ч. 1 ст. 182, 198, 199 СК України щодо встановлення обставин, які повинні враховуватись при визначення розміру аліментів.
Наданими ОСОБА_2 письмовими доказами підтверджено наявність у нього хронічних захворювань, що зумовлює постійні витрати на лікування. Проходження відповідачем з жовтня 2025 року військової служби у м. Києві вимагає додаткових фінансових витрат на оренду житла та транспорт. Стан здоров`я матері ОСОБА_2 зумовлює її потребу у постійному лікуванні, яку відповідач фінансує. Водночас він несе додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки їх спільні з позивачкою діти не проживають, але зареєстровані за місцем реєстрації батька. Не зважаючи на те, що обов`язок щодо утримання дітей у обох батьків є спільним, позивачкою не надано доказів виконання нею такого обов`язку.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок надавати матеріальну допомогу дітям, які продовжують навчання, покладено на обох батьків. Районний суд взяв до уваги стан здоров`я та матеріальне становище ОСОБА_2 , зокрема те, що відповідач у зв`язку з проходженням військової служби несе витрати на оренду житла, наявність на його утриманні непрацездатної матері, а також те, що дочки сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у зв`язку з продовженням навчання потребують матеріальної допомоги, а відповідач може таку допомогу надавати.
Визначаючи розмір аліментів, необхідний до стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітніх дітей, суд виснував, що аліменти у розмірі 1/7 частки доходу ОСОБА_2 щомісяця на утримання двох дочок, ураховуючи його розмір, а також обов`язок обох батьків надавати матеріальну допомогу дітям, які продовжують навчання, забезпечить належний рівень утримання дочок сторін на період отримання освіти.
Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства. 
У справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 02 серпня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 червня 2013 року розірвано, що підтверджується відмітками у паспорті позивачки (а.с. 5-7). 
Сторони являються батьками повнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 25, 25 зворот).
Позивачка, відповідач та їх дочки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою у паспорті позивачки та довідкою Управління адміністративних послуг від 31 грудня 2025 року про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а.с. 7, 49).
З 01 вересня 2025 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є здобувачами першого (бакалаврського) рівня вищої освіти першого курсу Полтавського державного аграрного університету денної форми здобуття освіти факультету обліку та фінансів за спеціальністю «Філологія»; навчання за рахунок фізичної особи; термін навчання з 01 вересня 2025 року по 29 червня 2029 року, що підтверджено довідками навчального закладу від 09 грудня 2025 року (а.с. 21, 21 зворот).
12 серпня 2025 року між навчальним закладом та ОСОБА_1 , яка діяла в інтересах здобувачів освіти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , укладено договори № 12 та № 13 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців (а.с. 16-18, 19-22), відповідно до умов яких загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання за кожного здобувача освіти складає 124 000 грн, а вартість платної освітньої послуги за 2025-2026 навчальний рік становить 31 000 грн. Фінансування навчання здійснюється за рахунок коштів фізичних осіб, зокрема, за рахунок замовника ОСОБА_1 .
05 вересня 2025 року ОСОБА_1 сплатила за навчання дочок ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відповідно до укладених договорів по 15 500 грн, що підтверджується копіями квитанцій до платіжної інструкції на переказ готівки від 05 вересня 2025 року (а.с. 23, 24).
Згідно з копією довідки від 07 січня 2026 року, виданою ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , за період проходження служби в ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа утримувалась 1/3 частина всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на користь ОСОБА_1 на неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 стягуються кошти з 24 лютого 2022 року в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно згідно з рапортом військовослужбовця добровільно, що разом становить 1/2 частину всіх видів заробітку (доходу) військовослужбовця (а.с. 48).
Довідками про доходи від 13 жовтня 2025 року засвідчено, що за час проходження ОСОБА_2 служби у ІНФОРМАЦІЯ_3 з 24 лютого 2022 року по 30 вересня 2025 року відповідачу нараховано 1 649 308,54 грн та 424 690,47 грн загального доходу (а.с. 51, 52), з якого у рамках виконавчого провадження та на підставі рапорту відповідача стягувалися аліменти відповідно у розмірі 568 610,47 грн та 280 611,49 грн.
Відповідно до копії довідки від 03 січня 2026 року за підписом начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут відповідач перебуває на військовій службі у інституті з 16 жовтня 2025 року по цей час (а.с. 50).
Згідно з довідкою Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут від 22 січня 2026 року ОСОБА_2 у період з листопада 2025 року по січень 2026 року нараховано 225 839,74 грн сукупного доходу, з яких утримано 34 948 грн аліментів (а.с. 98). 
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 852 ОСОБА_2 у період з 11 по 15 травня 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні у госпітальному відділенні в/ч НОМЕР_1 з повним діагнозом: «Гіпертонична хвороба І ступеню» (а.с. 67).
Довідка ВЛК в/ч НОМЕР_1 від 14 травня 2020 року свідчить про те, що у ОСОБА_2 наявне захворювання «Гіпертонична хвороба І ступеню», яке пов`язане із захистом Батьківщини (а.с. 68).
Згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 9921 ОСОБА_2 у період з 24 по 30 червня 2025 року перебував на стаціонарному лікуванні у кардіологічному відділенні КНП «Чернігівська міська лікарня № 2» з діагнозом: «Гіпертонична хвороба ІІ ст., 3 ст., ризик 3. Гіпертоничний неускладнений криз» (а.с. 69). При виписці надані рекомендації щодо огляду спеціалістами та медичного лікування.
Копією договору оренди житлового приміщення від 30 листопада 2025 року, укладеного між ОСОБА_10 (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар), засвідчено, що орендодавець представляє орендареві та членам його родини в користування строком на один рік квартиру загальною площею 62 кв м за адресою: АДРЕСА_2 . За згодою сторін договором встановлюється плата за оренду квартири в розмірі 17 000 грн на місяць, до складу якої включені пропорційно орендованої площі платежі на повне відновлення будинку, витрати на обслуговування та ремонт будинку і квартири, витрати по оплаті комунальних та інших послуг (а.с. 65-66).
ОСОБА_2 є сином ОСОБА_11 , 1953 року народження, яка мешкає у АДРЕСА_3 (а.с. 70, 72).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. За приписами ст. 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Статтею 53 Конституції України встановлено, що кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.
Главою 16 СК України визначений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання.
Так, відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст. 187, 189-192, 194-197 СК України (ч. 1 ст. 201 цього Кодексу).
У частині 2 ст. 182 СК України наведено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Верховний Суд у постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 753/20347/20 наголосив, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16).
З системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню наступні обставини: потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. 
Приписами ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, повно проаналізувавши вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання.
У справі встановлено, що сторони являються батьками повнолітніх дочок – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які з 01 вересня 2025 року навчаються у Полтавському державному аграрному університеті на денній формі навчання, у зв`язку з чим потребують фінансової підтримки, яку ОСОБА_2 має можливість надавати на період їх навчання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
За обставинами справи, які не заперечуються сторонами, з ОСОБА_2 у рамках виконавчого провадження до грудня 2025 року стягувалися аліменти на утримання неповнолітніх дочок ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини його сукупного доходу. Тобто, до повноліття дітей відповідач брав участь у їх утриманні.
Письмовими доказами підтверджено, що ОСОБА_2 з 24 лютого 2022 року по 30 вересня 2025 року проходив службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 , а з 16 жовтня 2025 року і дотепер перебуває на військовій службі у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації, отримує стабільний щомісячний дохід. Згідно з медичним висновком відповідач має захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини.
Згідно з приписами сімейного законодавства під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню саме потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. 
Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає їх дитина. Отже, розмір аліментів на навчання повинен буди достатнім та необхідним.
Під час розгляду цієї справи ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду ОСОБА_1 не надано інформації щодо її матеріального стану.
Водночас з відкритих джерел, зокрема з відповіді № 2757500 з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, сформованої 19 травня 2026 року на запит Чернігівського апеляційного суду, встановлено, що ОСОБА_1 працює у КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги ПОР», отримує заробітну плату (а.с. 125-127). Згідно з наявними у відповіді відомостями позивачці у період з 1 по 4 квартал 2025 року нараховано 476 430,16 грн сукупного доходу. 
Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, дійшов правильного висновку про те, що у зв`язку з навчанням на денній формі у Полтавському державному аграрному університеті повнолітні діти сторін потребують матеріальної допомоги. Навчання, крім побутових витрат, також потребує коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення грошей на проїзд, харчування тощо. 
При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, районний суд, вірно врахувавши рівність обов`язку батьків щодо утримання спільних дітей, які продовжують навчання, матеріальне становище відповідача, що працевлаштований, отримує стабільний дохід та розмір цього доходу, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки аліментів, зменшивши заявлений ОСОБА_1 до стягнення розмір аліментів з 1/3 до 1/7 частини сукупного доходу відповідача. Доводи апеляційної скарги цих висновків районного суду щодо зазначеного розміру аліментів не спростовують.
ОСОБА_1 не надано доказів та не обґрунтовано належно тверджень про те, що визначення судом розміру аліментів на утримання повнолітніх дітей, що продовжують навчання, у 1/7 частці доходу відповідача не забезпечить реалізацію доньками сторін права на освіту. 
Апеляційний суд відхиляє, як необґрунтовані, доводи скаржниці про те, оскільки через нове працевлаштування та припинення утримання повнолітньої доньки майновий стан ОСОБА_2 покращився, відтак він має сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку. Предметом цього спору є не збільшення/зменшення розміру аліментів, що б передбачало вивчення питання про погіршення або покращення майнового стану їх платника. 
Аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, стягуються з особи у разі, коли підтверджується матеріальна спроможність сплачувати відповідні платежі. Тобто, законодавець установив певні умови для їх стягнення з огляду на те, що дитина вже досягла повноліття, але ще потребує матеріальної підтримки у зв`язку з навчанням. Отже, судом має ураховуватись не лише потреба дитини у матеріальній допомозі, але і можливість батька її надати. ОСОБА_1 не обґрунтувала з наданням відповідних доказів своїх тверджень про необхідність стягнення з відповідача аліментів на навчання повнолітніх дочок у розмірі саме 1/3 частини його заробітку.
Сам по собі достатній матеріальний рівень особи, з якої стягуються аліменти, не є підставою для автоматичного задоволення позову та стягнення коштів саме у заявленому скаржницею розмірі. Суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів до стягнення, виснував, що через належний рівень доходу ОСОБА_2 , достатньою для забезпечення права дітей сторін на навчання є 1/7 частка відрахувань від його доходу. 
Стверджуючи про відсутність доказів сплати відповідачем орендної плати за житло, позивачка не надає доказів того, що указане житло ОСОБА_2 не винаймає або винаймає, але за менші кошти, або мешкає у наданому службовому житлі тощо. Матеріалами справи підтверджено наявність у відповідача хронічних захворювань, а отже доводи скаржниці про задовільний стан здоров`я платника аліментів спростовуються наданими ОСОБА_2 медичними документами. Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно зазначив наведені обставини, як такі, що враховуються при визначенні розміру аліментів. 
Ураховуючи наведені вище обставини, колегія суддів погоджується з тим, що визначений судом до стягнення з відповідача розмір аліментів на утримання повнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є необхідним та достатнім для забезпечення витрат позивачки на навчання дочок і, водночас співмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є механізмом забезпечення реалізації особою права на освіту та узгоджується із соціальною спрямованістю держави.
Вирішуючи спір, апеляційний суд виходить також з того, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, не вважається незмінним. Сторони не позбавлені можливості звернутись з позовом про зміну розміру аліментів в бік їх збільшення або зменшення у разі, коли зміняться обставини, що враховуються судом при вирішенні цього спору, або за наявності підстав, передбачених положеннями ст. 192 СК України.
Беручи до уваги наведене вище, апеляційний суд доходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства. Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні. 
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, 

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 січня 2026 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України. 

Головуюча Н.В. Шитченко

Судді Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова