ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/16264/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранця О. М. - головуючого, Кондратової І. Д., Мамалуя О. О.,
за участю секретаря судового засідання Долгополової Ю. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
на рішення Господарського суду міста Києва
у складі судді Коткова О. В.
від 23 вересня 2025 року
та на постанову Північного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Андрієнка В. В., Шапрана В. В., Буравльова С. І. 
від 14 січня 2026 року

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські регіональні електромережі" 
до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 
про стягнення грошових коштів,

за участю представників:
від позивача: Гучок В. В.
від відповідача: Тєплова В. С.

ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог.
У грудні 2024 року Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські регіональні електромережі" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення 130 451 791,34 грн, з яких: 126 740 971,55 грн - основний борг, 904 597,95 грн - три відсотки річних та 2 806 221,84 грн - інфляційні втрати. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення договору про врегулювання небалансів електричної енергії № 0533-01041 від 11 травня 2019 року не виконав свого грошового зобов`язання з оплати електроенергії для врегулювання небалансів по рахункам, виставленим йому позивачем у грудні 2023 року та січні - червні 2024 року, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість. З огляду на те, що відповідач порушив строки виконання зазначених грошових зобов`язань позивач нарахував та заявив до стягнення інфляційні втрати та три відсотки річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.
Господарський суд міста Києва ухвалою від 06 січня 2025 року прийняв зазначену позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 910/16264/24.
2. Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій.
11 травня 2019 року Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські регіональні електромережі" приєдналось до умов договору про врегулювання небалансів електричної енергії (далі - договір) (ідентифікатор договору № 0533-01041, дата акцептування 11 травня 2019 року), та був долучений до реєстру учасників ринку, що підтверджується повідомленням Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (ОСП - оператор системи передачі) № 0533-01041, в якому останній зазначив про те, що цей договір є публічним, укладений з урахуванням статті 634 Цивільного кодексу України та розміщений на офіційному сайті НЕК "Укренерго" https://ua.energy/.
Відповідно до пункту 1.1. договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови врегулювання небалансів електричної енергії СВБ (сторона, відповідальна за баланс), у тому числі її балансуючої групи. Договір є договором приєднання, в розумінні якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому.
На підставі цього договору сторона, що приєднується, набуває статусу учасника ринку та здійснює свою діяльність у якості СВБ (пункт 1.2. договору).
За змістом пункту 1.4. договору ОСП врегульовує небаланси електричної енергії з СВБ у порядку, визначеному Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правилами ринку, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року № 307 (далі - Правила ринку).
Згідно з пунктом 1.5. договору врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення СВБ (стороною відповідальною за баланс, якою у цій справі є Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські регіональні електромережі") правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії та оплати платежів відповідно до Правил ринку.
Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. договору вартість небалансів електричної енергії та суми платежів, що передбачені до сплати зі сторони СВБ та ОСП, розраховуються АР (адміністратором розрахунків) для кожного розрахункового періоду доби відповідно до Правил ринку. Оплата платежів згідно з цим договором здійснюється з урахуванням податків та зборів, передбачених діючим законодавством. Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається Правилами ринку.
Згідно з пунктом 3.1. договору при невиконанні або неналежному виконанні умов цього договору сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором, Правилами ринку, Кодексом системи передачі, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року № 309, Законом та чинним законодавством України.
Відповідно до пункту 3.3. договору ОСП зобов`язаний проводити розрахунки з СВБ в порядку та у терміни, визначені Правилами ринку.
Виставлення рахунків та здійснення платежів щодо оплати вартості небалансів, визначеної главою 2 цього договору, відбувається відповідно до процедур та графіків, передбачених Правилами ринку, та згідно з умовами цього договору. Подання платіжних документів здійснюється сторонами відповідно до Правил ринку (пункти 5.1., 5.6. договору).
Згідно з пунктом 5.7. договору якщо СВБ має заперечення до інформації, яка міститься у платіжному документі, то вона зобов`язана повідомити про це ОСП не пізніше 12:00 наступного робочого дня після виставлення рахунку. Наявність заперечень не є підставою для створення дебіторської заборгованості перед ОСП та не може бути підставою для обмеження ОСП щодо вимоги платежу фінансової гарантії, що надається СВБ ОСП.
Відповідно до пункту 7.7.4. глави 7.7. розділу VII Правил ринку оплата платіжного документа з банківського рахунку АР на банківський рахунок учасника ринку здійснюється протягом чотирьох робочих днів з дати направлення рахунку.
Згідно з пунктом 5.9. договору ОСП формує та направляє акт купівлі-продажу до СВБ не пізніше 13 календарного дня місяця, наступного за розрахунковим. Підписання акта відбувається в електронній формі (за допомогою системи, яка забезпечує функціонування електронного документообігу з накладанням КЕП (за винятком випадків, коли використання електронного підпису прямо заборонено Законом). Сторонами має бути забезпечена можливість здійснення електронного документообігу шляхом реєстрації у системі, яка забезпечує функціонування електронного документообігу.
Цей договір набирає чинності з дати реєстрації ОСП СВБ відповідно до її заяви-приєднання до цього договору і є чинним до 31 грудня включно року, у якому була надана заява-приєднання. Після реєстрації учасника ринку ОСП зобов`язаний надати такій СВБ витяг з відповідного реєстру. Якщо жодна зі сторін не звернулася до іншої сторони у строк не менше ніж за 1 місяць до закінчення терміну дії цього договору з ініціативою щодо його розірвання, то цей договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах (пункт 9.2. договору).
Згідно з пунктами 10.1., 10.3. договору цей договір може бути змінений ОСП в односторонньому порядку у разі внесення Регулятором змін до типового договору про врегулювання небалансів електричної енергії, який є додатком 1 до Правил ринку. Договір зі змінами оприлюднюється на веб-сайті ОСП.
На виконання умов договору Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські регіональні електромережі" у період з грудня 2023 по червень 2024 поставило, а Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" отримало балансуючу енергію на загальну суму 126 740 971,55 грн, що підтверджується рахунками-фактурами:
- № 0401202400268 від 04 січня 2024 року, 
- № 2501202400279 від 25 січня 2024 року, 
- № 0602202400045 від 06 лютого 2024 року, 
- № 1502202400285 від 15 лютого 2024 року, 
- № 0404202400282 від 04 квітня 2024 року, 
- № 1604202400062 від 16 квітня 2024 року, 
- № 2405202400279 від 24 травня 2024 року, 
- № 0606202400281 від 06 червня 2024 року, 
- № 1406202400041 від 14 червня 2024 року, 
- № 3105202400562 від 19 серпня 2024 року, 
- № 1106202400326 від 19 серпня 2024 року, 
- № 2506202400331 від 19 серпня 2024 року, 
- № 2806202400322 від 19 серпня 2024 року, 
- № 1007202400320 від 19 серпня 2024 року.
Однак, Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" зазначені рахунки-фактури щодо оплати електроенергії для врегулювання небалансів у строк, встановлений договором та Правилами ринку, не оплатив, у зв`язку з чим Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські регіональні електромережі" у грудні 2024 року звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення 130 451 791,34 грн, з яких: 126 740 971,55 грн - основний борг, 904 597,95 грн - три відсотки річних та 2 806 221,84 грн - інфляційні втрати. 
Господарський суд міста Києва ухвалою від 06 січня 2025 року прийняв зазначену позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 910/16264/24.
Місцевий господарський суд під час розгляду справи № 910/16264/24 встановив, що сума основного боргу за договором у розмірі 126 740 971,55 грн, заявлена позивачем до стягнення у цій справі, була погашена у повному обсязі на підставі підписаних сторонами актів зарахування зустрічних однорідних вимог від 21 серпня 2024 року та від 19 березня 2025 року, а також відповідно до платіжних інструкцій від 20 лютого 2025 року, від 04 березня 2025 року, від 06 березня 2025 року, від 07 березня 2025 року, від 10 березня 2025 року, від 11 березня 2025 року, від 17 березня 2025 року, від 18 березня 2025 року, від 21 березня 2025 року, від 24 березня 2025 року, від 25 березня 2025 року, від 14 квітня 2025 року, від 17 квітня 2025 року, від 15 травня 2025 року.
3. Короткий зміст оскаржуваних рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду, мотиви їх ухвалення.
Господарський суд міста Києва рішенням від 23 вересня 2025 року у справі № 910/16264/24, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14 січня 2026 року, закрив провадження за позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські регіональні електромережі" в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у сумі 126 740 971,55 грн; позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних задовольнив: стягнув з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські регіональні електромережі" інфляційні втрати у сумі 2 806 221,84 грн, три відсотки річних у сумі 904 597,95 грн та судовий збір у розмірі 847 840,00 грн. 
Суди попередніх інстанцій виходили з того, що 
- провадження у справі в частині стягнення основного боргу підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки сума основної заборгованості за договором є погашеною, грошове зобов`язання відповідача в частині сплати коштів за поставлену електричну енергію у сумі 126 740 971,55 грн припинилось, а тому відсутній предмет спору;
- позивач правомірно здійснив нарахування відповідачу та заявив до стягнення з нього суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних, оскільки відповідач прострочив виконання свого зобов`язання з оплати рахунків за електричну енергію для врегулювання небалансів.
4. Короткий зміст вимог касаційної скарги.
У касаційній скарзі відповідач - Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23 вересня 2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14 січня 2026 року в частині задоволених вимог про стягнення з нього інфляційних втрат у сумі 2 806 221,84 грн та трьох відсотків річних у сумі 904 597,95 грн, ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
5. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.
Як на підставу касаційного оскарження зазначених судових рішень скаржник послався на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України та зазначив про те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували статтю 625 Цивільного кодексу України, не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування цієї норми права, викладені у постановах від 23 вересня 2021 року у справі № 924/2/2, від 26 червня 2020 року у справі № 905/21/19, від 22 січня 2025 року у справі № 910/18572/23, стосовно перевірки правильності нарахування сукупного індексу інфляції, а також у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 922/1008/16, від 25 травня 2023 року у справі № 910/8901/20 щодо неможливості врахування в період заборгованості дня фактичного погашення заборгованості.
6. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
Позивач відзиву на касаційну скаргу відповідача не надав.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
7. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій.
Верховний Суд, обговоривши доводи відповідача, викладені у касаційній скарзі, перевіривши правильність застосування та дотримання судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
За змістом частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції переглядає у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Як вбачається предметом касаційного оскарження у цій справі є рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів в частині стягнення інфляційний втрат та трьох відсотків річних. В частині закриття провадження у справі щодо стягнення суми основного боргу судові рішення відповідачем в касаційному порядку не оскаржуються, з огляду на що судом касаційної інстанції в цій частині не переглядаються. 
Як встановили суди попередніх інстанцій спірні правовідносини виникли між сторонами у цій справі на підставі укладеного між ними договору про врегулювання небалансів електричної енергії (далі - договір) (ідентифікатор договору № 0533-01041, дата акцептування 11 травня 2019 року), на виконання умов якого позивач виставив відповідачу на оплату електричної енергії для врегулювання небалансів такі рахунки-фактури: № 0401202400268 від 04 січня 2024 року, № 2501202400279 від 25 січня 2024 року, № 0602202400045 від 06 лютого 2024 року, № 1502202400285 від 15 лютого 2024 року, № 0404202400282 від 04 квітня 2024 року, № 1604202400062 від 16 квітня 2024 року, № 2405202400279 від 24 травня 2024 року, № 0606202400281 від 06 червня 2024 року, № 1406202400041 від 14 червня 2024 року, № 3105202400562 від 19 серпня 2024 року, № 1106202400326 від 19 серпня 2024 року, № 2506202400331 від 19 серпня 2024 року, № 2806202400322 від 19 серпня 2024 року, № 1007202400320 від 19 серпня 2024 року на загальну суму 126 740 971,55 грн (з ПДВ).
Суди попередніх інстанцій встановили, що заявлена позивачем до стягнення сума основного боргу за зазначеним договором була погашена відповідачем повністю лише під час розгляду цієї справи. Тобто зобов`язання з оплати за небаланси відповідач виконав повністю однак, неналежним чином: з порушенням строків оплати.
За змістом статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Грошовим є зобов`язання, за яким боржник зобов`язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів. 
Врахувавши те, що відповідач прострочив виконання свого грошового зобов`язання з оплати електричної енергії для врегулювання небалансів за зазначеними вище рахунками-фактурами, що відповідачем не заперечується, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позивач правомірно здійснив нарахування відповідачу та заявив до стягнення з нього сум інфляційних втрат та трьох відсотків річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.
Відповідач у касаційній скарзі заперечує зазначені висновки та посилається на те, що стаття 652 Цивільного кодексу України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних є необґрунтованими, оскільки його вина у простроченні оплати відсутня з огляду на те, що положення частини четвертої статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачають особливий порядок розрахунків на ринку електричної енергії, за яким відповідач не може користуватись коштами на рахунку зі спеціальним режимом використання, належних до сплати позивачу.
Верховний Суд не бере до уваги ці твердження відповідача, оскільки, відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 лютого 2023 року у справі № 910/9374/21, обставина того, що прострочення виконання грошового зобов`язання виникло не з вини оператора системи передачі не впливає на обсяг його зобов`язань як боржника, що прострочив грошове зобов`язання, а наявність особливого алгоритму розподілу коштів на спеціальних рахунках, впровадженого у зв`язку з особливістю здійснення розрахунків на ринку електричної енергії, не виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень загальних норм матеріального права.
Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постановах від 22 січня 2025 року у справі № 910/18572/23, від 20 лютого 2025 року у справі № 910/3231/24, від 15 липня 2025 року у справі № 910/11647/24, від 02 вересня 2025 року у справі № 910/2276/23, від 08 жовтня 2025 року у справі №910/7701/23, від 14 січня 2026 року у справі № 910/13007/23. 
Крім того, Верховний Суд враховує те, що відповідач у касаційній скарзі не висловлює свою незгоду із зазначеним висновком Верховного Суду, не просить відступити від нього; доводи скаржника про те, що стаття 652 Цивільного кодексу України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин не підкріплені жодною підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 
Разом з цим відповідач у касаційній скарзі посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та на те, що суди попередніх інстанцій не перевірили належним чином проведений позивачем розрахунок сум інфляційних втрат та трьох відсотків річних, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, який за доводами відповідача є завищеним з огляду на те, що позивач не зазначив у розрахунку сукупний індекс інфляції, який був ним врахований при здійсненні розрахунку, та неправильно визначив періоди прострочення зобов`язань, оскільки включив в ці періоди останній день виконання зобов`язань та день фактичної оплати. 
Як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень місцевий господарський суд оцінив наданий позивачем розрахунок сум інфляційних втрат та трьох відсотків річних по матеріальним втратам та періодам нарахування та дійшов висновку, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, про те, що здійснений позивачем розрахунок не є арифметично вірним, а за перерахунком суду з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 2 806 221,84 грн та три відсотки річних в сумі 904 597,95 грн. Тобто, як вбачається, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що проведений позивачем розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних є неправильним, однак, фактично задовольнили позов та стягнули з відповідача ці нарахування в сумах, визначених позивачем. 
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій заперечував правильність проведеного позивачем розрахунку сум інфляційних втрат та трьох відсотків річних з посиланням на неправильно визначені періоди нарахування та не зазначення позивачем у розрахунку сукупного індексу інфляції.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у пункті 56 постанови від 22 січня 2025 року у справі № 910/18572/23, у ситуації, коли відповідач заперечує здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, недостатнім є зазначення про те, що суд перевірив розрахунок позивача та здійснив власний перерахунок, так як суд мав навести відповідний розрахунок в обґрунтування свого рішення у цій частині, зокрема, в частині наявності підстав для стягнення з відповідача заявлених позивачем сум інфляційних втрат.
Зазначений висновок підлягає застосуванню і для позовної вимоги щодо стягнення трьох відсотків річних. 
Однак, з тексту оскаржуваних у цій справі судових рішень не вбачається, яким чином суди попередніх інстанцій здійснили перевірку та перерахунок заявлених позивачем до стягнення сум інфляційних витрат та трьох відсотків річних. Місцевий господарський суд хоч і зазначив про те, що він здійснив перерахунок цих сум, проте не навів власного їх розрахунку, а фактично погодився з розміром інфляційних витрат та трьох відсотків річних, заявленим позивачем до стягнення, без жодного обґрунтування правильності розміру цих сум, що свідчить про суперечність зазначених висновків суду. Ні місцевий господарський суд, ні суд апеляційної інстанції не надали жодної оцінки доводам відповідача про те, що позивач у своєму розрахунку інфляційних втрат та трьох відсотків річних неправильно визначив періоди нарахування цих сум та неправильно визначив величину сукупного індексу інфляції.
У зв`язку з цим Верховний Суд погоджується з доводами відповідача, викладеними у касаційній скарзі про те, що суди не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування статті 625 Цивільного кодексу України стосовно перевірки правильності нарахування сукупного індексу інфляції, викладені у постановах від 23 вересня 2021 року у справі № 924/2/2, від 26 червня 2020 року у справі № 905/21/19, від 22 січня 2025 року у справі № 910/18572/23, відповідно до сукупний індекс інфляції має заокруглюватися до десяткового числа після коми. 
Однак, суди попередніх інстанцій, хоч і зазначили про перевірку проведеного позивачем розрахунку інфляційних втрат, однак не навели в оскаржуваних рішенні та постанові обґрунтування правильності визначення ними суми інфляційних, що підлягає стягненню з відповідача. Фактично суди попередніх інстанцій в порушення частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України не врахували зазначені висновки Верховного Суду та не перевірили розрахунок позивача заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, зокрема на предмет правильності застосування позивачем сукупного індексу інфляції.
Крім того, оскаржувані рішення та постанови не містять обґрунтування щодо правильності визначення позивачем періодів нарахування сум інфляційних витрат та трьох відсотків річних. 
У зв`язку з наведеним суд касаційної інстанції у питанні правомірності визначення періодів для розрахунку цих сум, нарахованих за прострочення виконання зобов`язання з оплати рахунків за небаланси електричної енергії, виходить з такого.
Як встановили суди попередніх інстанцій згідно з пунктом 2.1. договору вартість небалансів електричної енергії та суми платежів, що передбачені до сплати зі сторони СВБ та ОСП, розраховуються АР (адміністратором розрахунків) для кожного розрахункового періоду доби відповідно до Правил ринку. 
Відповідно до пункту 5.1. договору виставлення рахунків та здійснення платежів щодо оплати вартості небалансів відбувається відповідно до процедур та графіків, передбачених Правилами ринку та згідно з умовами договору.
Згідно із пунктом 7.3.1. глави 7.3. Правил ринку АР на щоденній основі надсилає платіжний документ кожній СВБ (стороні, відповідальній за баланс) із зазначенням суми, що СВБ зобов`язана сплатити АР, або суми, що АР зобов`язаний сплатити СВБ через її небаланси електричної енергії протягом відповідного періоду.
Платіжний документ - рахунок, сформований адміністратором розрахунків учаснику ринку щодо оплати ним або адміністратором розрахунків своїх фінансових зобов`язань, що виникли в результаті участі на ринку електричної енергії такого учасника ринку (пункт 1.2.1. глави 1.2. Правил ринку).
Відповідно до пункту 5.13.10. Правил ринку АР використовує систему розрахунків за небаланси електричної енергії для проведення відповідних розрахунків, дебетувань / кредитувань ринкових рахунків СВБ для платежів і зборів при розрахунках за небаланс. Система розрахунків за небаланси електричної енергії є частиною системи управління ринком та містить інформацію про ринкові рахунки СВБ.
Відповідно до пункту 7.6.4. глави 7.6. розділу VI Правил ринку оплата платіжного документа з банківського рахунку АР на банківський рахунок учасника ринку здійснюється протягом чотирьох банківських днів з дати направлення рахунка.
Питання застосування зазначених положень Правил ринку щодо правомірності обчислення строку для проведення розрахунків за небаланси електричної енергії вже досліджувалося Верховним Судом, зокрема у справах № 910/15364/20, № 910/8901/20. Так, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 910/15364/20, від 25 травня 2023 року у справі № 910/8901/20, на які обґрунтовано послався скаржник, у розумінні положень Правил ринку, з урахуванням змісту укладеного договору, направлення (надсилання, виставлення) рахунків на оплату учасникам ринку здійснюється адміністратором розрахунків через систему управління ринком, зокрема, систему розрахунків за небаланси електричної енергії. Строк, встановлений у пункті 7.6.4. Правил ринку, передбачає оплату платіжного документа протягом чотирьох днів з дати направлення рахунків АР у Системі. Правила ринку та умови договору не передбачають направлення рахунків за небаланси електричної енергії у інший спосіб, ніж через систему управління ринком, а тому належним є направленням (формуванням) адміністратором розрахунків таких рахунків на оплату саме у системі розрахунків. Відлік строку на оплату платіжного документа визначається з моменту формування такого документа у системі MMS.
Market Management System (MMS) - це спеціалізоване програмне забезпечення, що використовується на ринку електричної енергії України для автоматизованого розрахунку небалансів, формування платіжних документів (рахунків-фактур) та забезпечення взаємодії між Сторонами, відповідальними за баланс (СВБ), та Оператором системи передачі (ОСП).
Верховний Суд враховує те, що аналогічний підхід щодо визначення моменту відліку строку на оплату платіжного документа відповідно до пункту 7.6.4. глави 7.6. розділу VII Правил ринку був застосований судами, що підтверджується постановами Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 910/11109/21, від 13 вересня 2022 року у справі № 910/8901/20, від 18 жовтня 2022 року у справі № 910/6578/21, від 08 листопада 2022 року у справі № 910/21124/20, правовідносини в яких є подібними за об`єктом спору та змістовним критерієм до тих, що виникли у цій справі, яка розглядається.
Однак, суди попередніх інстанцій в порушення частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України не врахували зазначені висновки Верховного Суду та не встановили з достовірністю обставини щодо моменту формування позивачем у системі MMS рахунків за небаланси електричної енергії, по яким виникли спірна заборгованість у цій справі, на яку позивач нарахував інфляційні втрати та три відсотки річних, та як наслідок не з`ясували, ні кінцевого строку оплати рахунків, ні дати виникнення прострочення оплати по кожному окремому рахунку з урахуванням строку, встановленого пунктом 7.6.4. глави 7.6. розділу VI Правил ринку, відповідно до зазначених висновків Верховного Суду щодо застосування цієї норми права, а також з урахуванням правил визначення та обчислення строків, визначених главою 18 розділу V Цивільного кодексу України. Не з`ясувавши ці обставини, суди попередніх інстанцій не встановили з достовірністю періоду прострочення відповідачем оплати за договором, за який підлягають нарахуванню інфляційні втрати та три відсотки річних.
Крім того, суди попередніх інстанцій, встановивши те, що сума спірної у цій справі основної заборгованості у розмірі 126 740 971,55 грн була погашена у повному обсязі, зокрема і на підставі підписаного сторонами акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 21 серпня 2024 року, не з`ясували, яка саме заборгованість (за якими саме рахунками-фактурами, з тих, що є предметом дослідження у цій справі) була погашена відповідачем за цим актом та чи обґрунтовано позивач врахував при здійсненні розрахунку інфляційних втрат та трьох відсотків річних дату підписання сторонами цього акту, що фактично є датою погашення заборгованості. 
Без з`ясування цих обставин висновки судів попередніх інстанцій про те, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 2 806 221,84 грн та три відсотки річних у розмірі 904 597,95 грн, тобто у сумах, визначених позивачем, є передчасними та такими, що були зроблені без належного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, та без належного дослідження зібраних у справі доказів.
Передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України межі розгляду справи судом касаційної інстанції не дають суду касаційної інстанції права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішеннях судів чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.
Встановлення зазначених обставин, оцінка доказів виходить за межі розгляду справи в суді касаційної інстанції та є підставою для скасування оскаржуваних рішення місцевого і постанови апеляційного господарських судів в частині стягнення інфляційний втрат та трьох відсотків річних, нарахованих на заборгованість за договором з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. 
8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги. 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. 
З огляду на те, що наведена відповідачем у касаційній скарзі підстава касаційного оскарження судових рішень знайшла своє підтвердження та є обґрунтованою, суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, враховуючи межі розгляду справи в суді касаційної інстанції, Верховний Суд дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 23 вересня 2025 року та постанова Північного апеляційного господарського суду від 14 січня 2026 року у справі № 910/16264/24 підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.
Враховуючи те, що Верховний Суд за результатом розгляду касаційної скарги відповідача дійшов висновку про необхідність направлення справи в частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних на новий розгляд, касаційна скарга відповідача, в якій останній просить ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в зазначеній частині, підлягає частковому задоволенню.
9. Судові витрати.
Відповідно до підпунктів "б", "в" пункту 4 частини першої статті 315 Господарського процесуального кодексу України у резолютивній частині постанові суду касаційної інстанції повинен бути зазначений новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, а також розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
Згідно з частиною чотирнадцятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи те, що судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа передається на новий розгляд до місцевого господарського суду, розподіл судових витрат у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та / або касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд 

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23 вересня 2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14 січня 2026 року у справі № 910/16264/24 скасувати в частині стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та судового збору. 
3. Справу № 910/16264/24 в цій частині передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
4. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 23 вересня 2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14 січня 2026 року у справі № 910/16264/24 залишити без змін.
5. Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець 

Судді І. Кондратова

О. Мамалуй