Номер провадження: 22-ц/813/5929/26 
Справа № 523/24676/25
Головуючий у першій інстанції Боков О. М.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Артьомов Олександр Сергійович на рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2026 року, ухваленого під головуванням судді Бокова О.М., повний текст рішення складений 27 лютого 2026 року, у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини на час навчання, -
в с т а н о в и в:
У листопаді 2025 року  ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом  ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини на час навчання, в якому просила стягнути з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на час її навчання в твердій грошовій сумі 5000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову до досягнення донькою 23-х років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (при умові продовження навчання).
В обґрунтування свого позову  ОСОБА_2 зазначала, що вона перебувала відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 24.10.2008 року було розірвано. Сторони мають спільну повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій ІНФОРМАЦІЯ_3 виповнилося 18 років. Донька проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. ОСОБА_3 навчається на другому курсі Одеського фахового коледжу економіки групи 9ГО/38/24 за спеціальністю 241 Готельно-ресторанної справи ОПП Готельне обслуговування. Період навчання з 01.09.2024 року по 01.07.2027 року. Форма навчання денна. Навчання відбувається за кошти фізичних осіб. Вартість навчання складає 20544,82 грн. на рік. Після досягнення донькою повноліття, відповідач не надає допомоги з її утриманням. Позивачка сама сплатила вартість навчання за перший рік навчання у вищевказаній сумі. 
Також ОСОБА_2 зазначала, що місце роботи та доходи відповідача їй не відомі, оскільки ОСОБА_1 приховує цю інформацію. Разом з тим, відповідач перебуває у працездатному віці, має можливість працювати, мати постійний дохід та можливість допомагати їй з утриманням доньки на період її навчання.
Оскільки, на забезпечення всім необхідним ОСОБА_2 не вистачає коштів, вона звернулася до суду з зазначеним позовом.
Рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2026 року позов ОСОБА_2 задоволений.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на час її навчання в твердій грошовій сумі 5000 грн. щомісячно, починаючи з 18.11.2025 року до закінчення навчання 01.07.2027 року або до досягнення нею 23-річного віку за умови продовження навчання.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Держави судовий збір в розмірі 1331,20 грн.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягало негайному виконанню.
Не погодившись з рішенням суду,  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Артьомов О.С. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким у задоволені позовної заяви відмовити в повному обсязі, посилаючись на неповне та неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, що є наслідком неправильного дослідження та оцінки наданих сторонами доказів.
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач не надала до суду жодного доказу, який би обґрунтовував необхідність стягнення з відповідача аліментів у твердій сумі саме в розмірі 5 000 грн. на місяць, не надала належного розрахунку такої суми, не зазначила з чого вона складаються та чому саме зазначена сума повинна вважитися необхідною в контексті надання матеріальної допомоги доньці саме у зв`язку з її навчанням.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи.
Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Відповідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду зазначеним вимогам відповідає не в повному обсязі.
Задовольняючи позовні вимоги, та стягуючи з ОСОБА_1 аліменти в розмірі 5 000 грн., щомісячно, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки, донька ОСОБА_3 навчається у навчальному закладі, перебуває на утриманні матері, а тому потребує матеріальної допомоги батька, який в змозі надавати таку допомогу.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду не в повному обсязі, з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_2 та  ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 24 жовтня 2008 року був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Другим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції серія НОМЕР_1 .
Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 07.03.2007 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складений актовий запис № 329.
З довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні № 1393 від 18.08.2021 року вбачається, що разом з ОСОБА_2 проживає її донька ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки Одеського фахового коледжу економіки, права та готельно-ресторанного бізнесу № 90 від 15.09.2025 року, договору про надання освітніх послуг закладом фахової передвищої освіти № 155/24 від 25.07.2024 року, ОСОБА_3 є здобувачкою освіти вказаного коледжу, ІІ курсу групи 9ГО-38/24 за спеціальністю 241 Готельно-ресторанна справа ОПП Готельне обслуговування. Навчається згідно з планом з 01.09.2024 року до 01.07.2027 року на денній формі навчання за кошти фізичних осіб.
Згідно долучених до позову квитанцій АТ КБ «ПриватБанк», позивачем було сплачено на рахунок Одеського коледжу економіки, права та готельно-ресторанного бізнесу за навчання ОСОБА_3 10.01.2025 року - 10272,41 грн. та 15.09.2025 року - 10272,41 грн. на загальну суму 20 544,82 грн.
Звертаючись до суду з позовом, позивачка зазначила, що дочка ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги, у зв`язку з навчанням.
Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.
Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.
Частиною другою статті 199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Так, обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно з статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Відповідно до статті 201 СК України до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 цього Кодексу.
Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи дочці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).
Статтею 200 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Тобто, на відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько можливість надання такого утримання та чи повнолітні дочка, син, що продовжують навчання, у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність передбачених статтею 199 СК України підстав для покладення на відповідача обов`язку з утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги.
Разом із тим, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів у розмірі 5000 грн. не в повній мірі відповідає принципу співмірності та балансу інтересів сторін, з огляду на сукупність встановлених у справі обставин.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивачем не надано належних доказів стягнення аліментів у визначеному розмірі, також відповідачем не надано до суду належних доказів, які б свідчили про неможливість надання ОСОБА_1 матеріальної допомоги на навчання доньки.
Отже, беручи до уваги характер спірних правовідносин, вік та потреби повнолітньої доньки, факт її навчання на платній основі, суми контракту, які підлягають розподілу між двома батьками, а також необхідність дотримання розумного балансу між інтересами дитини та платника аліментів, колегія суддів вважає за доцільне змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів, зменшивши його з 5000 грн. до 2500 грн.
Такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для забезпечення потреб повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, та водночас відповідає принципам справедливості, розумності й співмірності, закріпленим у сімейному законодавстві.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у відповідача обов`язку утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання, однак, вважає за необхідне уточнити баланс інтересів сторін шляхом коригування визначеного розміру аліментів з урахуванням доводів апеляційної скарги, які частково знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Колегія суддів залишає без задоволення доводи апеляційної скарги про відсутність у відповідача можливості надавати допомогу, приймаючи до уваги, що вироком Доброславського районного суду Одеської області від 19 травня 2025 року, у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_1 була стягнута моральна шкода у розмірі 100 000 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 94 225 грн., вирок у вказаній частині залишений без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року, що свідчить про спроможність сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки на час її навчання, з урахуванням того, що ОСОБА_1 за розгляд справи у кримінальному провадженні за послуги адвоката мав можливість за надані послуги сплачувати грошові кошти.
Доводи про те, що суд проігнорував те, що строк навчання повнолітньої ОСОБА_3 є 01.07.2027 року, а отже вимога про стягнення аліментів до 10.02.2030 року є необґрунтованою, колегія суддів відхиляє, оскільки судом були стягнуті аліменти з 18.11.2025 року до закінчення навчання 01.07.2027 року або до досягнення нею 23-річного віку за умови продовження навчання.
Отже, вказані доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цілому, однак в частині визначення розміру аліментів підлягають частковому врахуванню, що є підставою для зміни оскаржуваного рішення.
Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
За таких підстав, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає нормам законодавства та підлягає зміні.
Згідно з частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів приймаючи до уваги, що позивачка звільнена від сплати судового збору, зміни судового рішення зі зменшенням розміру стягнутих судом аліментів з 5000 грн. до 2500 грн.
З урахуванням пропорційно задоволених позовних вимог, з відповідача за розгляд справи в суді першої інстанції на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,60 грн., за розгляд справи в суді апеляційної інстанції на користь відповідача підлягає компенсації судовий збір у розмірі 726,72 грн.
Однак, з урахуванням різниці, що підлягала стягненню та компенсації на користь відповідача, колегія суддів остаточно вважає, що відповідачу компенсується за рахунок Держави різниця судового збору у розмірі 121,12 грн. (726,72-605,60).
З огляду на положення п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст.ст. 368-369, 374-376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Артьомов Олександр Сергійович – задовольнити частково.
Рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2026 – змінити, стягнувши з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на час її навчання в твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 гривень щомісячно, починаючи з 18.11.2025 року до закінчення навчання 01.07.2027 року або до досягнення нею 23-річного віку за умови продовження навчання.
Компенсувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України сплачений судовий збір у розмірі 121 гривню 12 копійок.
Рішення суду в частині негайного виконання стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 25 червня 2026 року.

Головуючий _________________________________________ О.С. Комлева

Судді: _________________________________________ Р.Д. Громік

__________________________________________ С.М. Сегеда