П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/4397/26 Головуючий у 1-й інстанції: Свентух Віталій Михайлович 
Суддя-доповідач: Савицька Н.В. 
17 червня 2026 року м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Савицької Н.В. 
суддів: Драчук Т. О.  Томчука А.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мусіровського Олексія Анатолійовича на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мусіровського Олексія Анатолійовича до Агрономічної сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Мусіровського Олексія Анатолійовича, звернувся до суду з позовом до Агрономічної сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії. 
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мусіровського Олексія Анатолійовича до Агрономічної сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії повернуто особі, яка її подала.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове про направлення справи до суду першої інстанції для відкриття провадження у справі.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач не отримував жодних документів про виконання судового рішення, відповідачем не надано доказів направлення вказаного рішення ані позивачу, ані його представнику. Таким чином, представник та його довіритель дізнались про вказане рішення лише 26.03.2026, тому строки звернення до суду позивачем пропущено з поважних причин, а відтак є підстави для їх поновлення.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких мотивів.
Колегією суддів встановлено, що 01.04.2026 позивач звернувся з позовною заявою Агрономічної сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, а саме: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Агрономічної сільської ради від 04.04.2025 №3484 (70 сесія 8 скликання) «Про передачу в оренду земельної ділянки для городництва гр. ОСОБА_1 »; 
- зобов`язати Агрономічну сільську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки для відведення в оренду земельної ділянки терміном на 20 (двадцять) років орієнтовною Документ сформований в системі «Електронний суд» 01.04.2026 11 площею 0,12 га (нуль цілих дванадцять сотих гектара) для городництва, на території Агрономічної сільської ради.
В обґрунтування клопотання про поновлення строків на подання позову до суду першої інстанції позивач посилається на те, що він дізнався про рішення Агрономічної сільської ради від 04.04.2025 №3484 «Про передачу в оренду земельної ділянки для городництва гр. ОСОБА_1 » лише 26.03.2026, оскільки таке рішення після його прийняття позивачеві не направлялось.
Також зазначає про те, що позивачем було оскаржено рішення Агрономічної сільської ради рішення 62 сесії 8 скликання Агрономічної сільської ради № 3267 від 05.11.2024 "Про передачу в оренду земельної ділянки для городництва гр. ОСОБА_1 " до Вінницького окружного адміністративного суду. 
07 березня 2025 року Вінницький окружний адміністративний суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу № 120/16507/24 за позовом ОСОБА_1 до Агрономічної сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії. 
Адміністративний позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасувати рішення 62 сесії 8 скликання Агрономічної сільської ради № 3267 від 05.11.2024 "Про передачу в оренду земельної ділянки для городництва гр. ОСОБА_1 ", яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою з метою відведення в оренду під городництво земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області. 
Зобов`язано Агрономічну сільську раду з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду за наслідками розгляду цієї справи, повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду терміном на 20 років під городництво земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га, що розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області. Рішення суду набуло законної сили 08.04.2025. 
З метою з`ясування виконання рішення у справі №120/16507/24 позивачем 24.03.2026 направлено запит до Агрономічної сільської ради, у відповідь на який його повідомлено, зокрема про те, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07.03.2025 у справі №120/16507/24 70 сесією 8 скликання Агрономічної сільської ради прийнято рішення №3484 «Про передачу в оренду земельної ділянки для городництва гр. ОСОБА_1 » від 04.04.2025. На підтвердження долучено копію Рішення №3484 Агрономічної сільської ради 70 сесії 8 скликання від 04.04.2025.
Позивач та його представник стверджують, що саме з відповіді на вказаний запит і стало відомо про прийняття рішення у даній справі. При цьому, Агрономічною сільською радою не надано доказів направлення вказаного рішення після його прийняття позивачеві до надсилання відповідного запиту. 
Таким чином, позивач та його довіритель дізнались про вказане рішення лише 26.03.2026.
Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом, а підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду є неповажними.
Проте, колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).
Відповідно до частини другої статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.02.2021 у справі № 800/30/17 зауважила, що вжиття конструкції «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Порушення прав, свобод чи інтересів особи – це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.
День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.
Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Зважаючи на позицію Верховний Суд у постанові від 31.03.2020 у справі № 807/235/16 причини пропуску позивачем строку можуть вважатися поважними, оскільки відповідають одночасно умовам:
1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 
2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 
3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 
4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Так, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції не здобуто доказів направлення відповідачем на адресу позивача оскаржуваного рішення Агрономічної сільської ради від 04.04.2025 №3484 (70 сесія 8 скликання) "Про передачу в оренду земельної ділянки для городництва гр. ОСОБА_1 ", у тому числі і у строк, встановлений ст. 122 КАС України, для оскарження такого рішення . 
Враховуючи відсутність доказів надсилання відповідачем вищевказаного рішення позивачеві та звернення позивача до суду першої інстанції 01.04.2026, тобто без зволікань у найкоротший строк, після отримання цього рішення 26.03.2026, колегія суддів вважає, що процесуальний строк на подання позовної заяви пропущений ОСОБА_1 з поважних причин.
Апеляційний суд також наголошує, що право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.
Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Проте право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким як строки давності, обмеження доступу неповнолітніх і осіб, що страждають психічними розладами, тощо (рішення Європейського суду з прав людини у справі «З та інші проти Сполученого Королівства»).
Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).
Проте, як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
Пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.
Європейський Суд також вказав на те, що обмеження права на суд не повинні обмежувати або зменшити доступ людини таким чином або в такій мірі, що сама суть права знеціниться; такі обмеження не будуть сумісні положеннями Конвенції, якщо вони не переслідують законну мету або якщо немає розумної пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Перес де Рада Каванілес проти Іспанії).
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає причини пропуску строку поважними і за таких обставин є неправильним та несправедливим покладення на позивача відповідальності і позбавлення його права на захист у спірних правовідносинах.
З огляду на викладене, з метою недопущення порушення права особи на доступ до правосуддя, визначених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, а також принципи справедливості, добросовісності і розумності, виходячи з фактичних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність захисту порушеного права позивача та поновлення строку звернення до суду.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для вирішення питання дотримання позивачем строків звернення до суду, та порушення норм процесуального права.
Відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мусіровського Олексія Анатолійовича задовольнити.
Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року про повернення позовної заяви у справі № 120/4397/26 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 		Савицька Н.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Томчук А.В.