печерський районний суд міста києва

Справа № 757/42690/25-ц 
пр. № 2-5234/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2026 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Литвинової І. В.,
за участю секретаря судового засідання - Сіренко С.О.,
представника позивачів - ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 , - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування, ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення графіку спілкування,

УСТАНОВИВ:
І. Позиція сторін у справі.
Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду із вказаним позовом, в якому просили усунути їм перешкоди у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити наступний порядок у спілкуванні з дитиною: у випадку перебування дитини за кордоном - кожен день після закінчення навчання дитини у школі протягом невизначеного часу без присутності опікуна та інших осіб засобами телефонного зв`язку, в тому числі за допомогою месенджерів, із увімкненою відеокамерою; у випадку перебування дитини в Україні - (1) з понеділка по п`ятницю з 19 год. протягом невизначеного часу за місцем проживання дитини або батьків дитини ( АДРЕСА_1 ), з можливістю відвідувати заклади охорони здоров`я, розважальні та інші громадські заклади без присутності опікуна та інших осіб; (2) субота та неділя - з 10 год. протягом невизначеного часу за місцем проживання дитини або батьків дитини ( АДРЕСА_1 ), з можливістю відвідувати заклади охорони здоров`я, розважальні та інші громадські заклади без присутності опікуна та інших осіб.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є батьками малолітньої дитини, не позбавлені батьківських прав, а тому відповідно до вимог сімейного законодавства мають рівне з іншими особами право на участь у її вихованні, спілкування та отримання інформації про дитину, однак відповідач, яка є опікуном їхньої дитини згідно рішення суду, безпідставно перешкоджає реалізації цих прав, зокрема не повідомляє про місце перебування дитини (у тому числі після її вивезення за кордон), не надає інформації про стан здоров`я та розвиток, не відповідає на телефонні дзвінки та повідомлення, блокує засоби зв`язку, не допускає до зустрічей, фактично ізолює дитину від батьків і самовільно встановлює обмежений, формальний та неприйнятний порядок спілкування, що унеможливлює встановлення та підтримання повноцінного емоційного контакту між батьками і дитиною та суперечить її найкращим інтересам.
Водночас позивачі звертають увагу на те, що обставини, які слугували підставою для відібрання дитини, відпали, що підтверджується матеріалами справи: позивачі офіційно працевлаштовані, мають стабільний дохід, створили належні житлові умови для проживання дитини, пройшли психологічну допомогу та здобули навички відповідального батьківства, не перебувають на обліках у психіатричних чи наркологічних закладах, сумлінно виконують обов`язок зі сплати аліментів, а також неодноразово вживали заходів для відновлення контакту з дитиною (звернення до органів опіки, правоохоронних органів, безпосередні спроби зустрічей), які виявилися безрезультатними через протиправну поведінку відповідача. З огляду на це, а також на висновки судів про відсутність підстав для позбавлення позивачів батьківських прав і необхідність поступового відновлення зв`язку з дитиною, існують правові підстави для усунення перешкод у спілкуванні та визначення чіткого, реального й такого, що відповідає інтересам дитини, графіка спілкування.
За таких обставин позивачі звернулися до суду із вищевказаним позовом.
Представник відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позовні вимоги є безпідставними та не відповідають найкращим інтересам дитини, оскільки саме з боку відповідача забезпечено належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Представник зазначає, що ОСОБА_7 проживає з опікуном, своєю бабою, у стабільному середовищі, відвідує навчальні та позашкільні заклади, має усталений режим дня, соціальні зв`язки та належний рівень догляду. Натомість позивачі раніше не виконували належним чином своїх батьківських обов`язків, що підтверджено рішенням суду про відібрання дитини, а тому різка зміна порядку спілкування або розширення їх участі у вихованні може негативно вплинути на психологічний стан дитини та порушити її звичний спосіб життя.
Крім того, сторона відповідача вказує, що не чинить перешкод у спілкуванні позивачів з дитиною, однак наполягає на необхідності чіткого, визначеного та контрольованого графіку таких зустрічей з урахуванням віку дитини, її навчального навантаження та потреби у відпочинку. Наголошують, що спілкування без обмежень або без її участі чи участі спеціалістів може бути передчасним, з огляду на попередні обставини відібрання дитини та відсутність достатніх гарантій належної поведінки позивачів. Також представник посилається на те, що заявлені позивачами вимоги фактично спрямовані на зміну встановленого порядку виховання дитини без належного обґрунтування та доказів зміни обставин, які існували на момент ухвалення попереднього судового рішення, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову та просили суд встановити позивачам порядок участі у вихованні та спілкуванні зі ОСОБА_6 , враховуючи факт її відібрання у батьків рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2020 року у цивільній справі № 757/43244/19-ц , за наступним графіком: у разі перебування дитини за кордоном: кожного другого вівторка та четверга місяця засобами відеозв`язку (Messenger, Viber тощо) з 18:00 до 18:40 за місцевим часом дитини, у присутності опікуна та дитячого психолога; у разі перебування дитини в Україні: кожну другу та четверту суботу місяця з 11:00 до 14:00 на нейтральній території (центри дитячого дозвілля, парки) виключно у присутності опікуна або представника органу опіки та піклування, без права відвідування місця проживання батьків до моменту усунення причин відібрання дитини. Зобов`язати позивачів під час спілкування з дитиною не допускати будь-якого психологічного тиску на нею, як то обговорення деталей судових справ або негативних висловлювань на адресу опікуна дитини.
Представник відповідача Печерської районної в місті Києві державної адміністрації на виконання приписів статті 19 Сімейного кодексу України, подав до суду висновок про визначення способів участі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_6 , згідно якого Печерська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити участь позивачів у вихованні та спілкуванні з дитиною наступним чином: у разі перебування дитини за кордоном - кожної другої та четвертої суботи місяця засобами відеозв`язку з 18:00 до 19:00 за місцевим часом дитини; у разі перебування дитини в Україні - кожної другої та четвертої суботи місяця з 11:00 до 14:00 на нейтральній території.
Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації своїм правом на подачу пояснень стосовно позову не скористався.
ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.
02 вересня 2025 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 04 вересня 2025 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
09 вересня 2025 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи.
11 вересня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
05 грудня 2025 року ухвалою суду, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, після заслуховування присутніх представників сторін, внесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про долучення акту обстеження умов проживання батьків дитини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .
02 лютого 2026 року на адресу суду надійшов висновок Печерської в місті Києві державної адміністрації про визначення способів участі ОСОБА_4 та ОСОБА_8 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною - ОСОБА_6 
20 лютого 2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
27 березня 2026 року представник відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подав до суду відзив на позовну заяву.
27 березня 2026 року через Електронний суд від представника Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи, в якій просив суд ухвалити рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини на підставі наявних доказів.
Представник позивачів ОСОБА_1 у судовому засіданні позовну заяву підтримувала в повному обсязі, просила її задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Натомість не заперечував проти встановлення позивачам чіткого, конкретного, визначеного графіку спілкування з дитиною у присутності опікуна та дитячого психолога. 
Представник третьої особи Служби у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду письмовий висновок про доцільність визначення участі позивачів у вихованні та спілкуванні з дитиною.
Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача і заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
ІІІ. Фактичні обставини справи.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2020 року позов Печерської районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування у справі № 757/43244/19-ц задоволено: відібрано малолітню ОСОБА_9 від батьків: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , без позбавлення батьківських прав, встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_6 і призначено ОСОБА_2 її опікуном. Вирішено питання стягнення аліментів: стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_10 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з 14 серпня 2019 року і до досягнення нею повноліття.
Рішенням суду було встановлено, що відповідачі не працюють, у них відсутні навички відповідального батьківства, вони ухиляються від медичної допомоги для малолітньої доньки, проживаючи з батьками, дитина відставала у розвитку і хворіла, умови проживання не відповідають санітарно-гігієнічним вимогам для проживання, від часу фактичного відібрання і тимчасової передачі дитини бабусі, вони не виявляли наміру спілкування з дитиною, не цікавилися її здоров`ям, інтересами, успіхами, не намагалися зустрітися і облаштувати для неї належні умови для повноцінного життя і розвитку.
Рішення суду від 16 грудня 2020 року набрало законної сили 26 січня 2021 року.
Вбачається, що після того, як у позивачів відібрали дитину, вони звернулися за допомогою до психолога КНП «Консультативно-Діагностичний центр» Дніпровського району м. Києва, у зв`язку із чим відповідно до висновку психолога від 18 серпня 2021 року було зазначено, що «Сімейна пара отримувала психотерапевтичну допомогу впродовж останніх шести місяців з метою: відновлення психоемоційного стану в наслідок стресу, що був спричинений розлученням з донькою ОСОБА_11 , та сформування навичок для відновлення батьківсько-дитячих стосунків (опираючись на те, що психічно здорова особистість формується завдяки емоційному контакту між батьками та дитиною, формування довіри до оточуючого світу формується через довіру до батьків). Отже, батьки здобули навички відповідального батьківства».
Отже, з наведеного вбачається, що позивачі протягом шести місяців здобували навички відповідального батьківства.
Відповідно до довідки КНП «Київський міський психоневрологічний диспансер № 2» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 41 від 14 травня 2021 року ОСОБА_4 на обліку не перебуває, за психіатричної допомогою не звертався.
Відповідно до медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів № 270480 від 04 жовтня 2021 року, виданої НП «Київський міський психоневрологічний диспансер № 1» ОСОБА_5 на обліку у психіатра не перебуває. 
Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають у трьохкімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження умов проживання, складеного Службою у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної державної адміністрації від 16 листопада 2022 року. 
У жовтні 2021 року позивачі звернулися до суду з позовом про повернення дитини батькам.
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні був введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.
На теперішній час воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався і наразі триває.
Опікун ОСОБА_2 разом з ОСОБА_11 виїхала з України і перебуває у Туреччині.
08 жовтня 2024 року рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі 757/54135/21-ц позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про повернення дитини батькам залишено без задоволення. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав залишено без задоволення.
05 березня 2025 року постановою Київського апеляційного суду рішення Печерського районного суду м. Києва у справі 757/54135/21-ц від 08 жовтня 2024 року залишено без змін.
25 червня 2025 року постановою Верховного Суду України рішення Печерського районного рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2025 року в частині позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про повернення дитини батькам, припинення стягнення аліментів, припинення опіки змінено, викладено їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2025 року в частині позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав залишено без змін.
10 липня 2025 року ОСОБА_4 звернувся із заявою до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації щодо встановлення графіку зустрічей з малолітньою дитиною ОСОБА_6 
05 серпня 2025 року листом Печерська районна в місті Києві державна адміністрація повідомила, що опікун ОСОБА_2 запропонувала спілкування з дитиною по відеозв`язку, у вихідний день - в суботу або в неділю, у присутності баби або діда або дитячого психолога, за контактним номером телефону НОМЕР_1 . 
Позивачі стверджують, що намагалися неодноразово з`єднатися із відповідачем, проте відповідач не відповідає на дзвінки.
Відповідно до довідок, наданих відповідачем ОСОБА_2 , малолітня ОСОБА_7 , 2016 року народження, відвідує різноманітні дошкільні заклади.
Зокрема, з понеділка по п`ятницю з 8:15 до 15:35 години ОСОБА_12 відвідує Турецьку школу з поглибленим вивченням турецької та англійської мови.
Крім того, вона є учнем позашкільного навчального закладу спортивно-танцювальної студії «Filiz-Росток» зі спортивної гімнастики та відвідує тренування, розклад яких - понеділок, середа та п`ятниця з 17:00 до 19:00 години.
Також, у вівторок, четвер та п`ятницю з 17:00 до 19:00 години ОСОБА_12 відвідує тренування з карате у спортивному клубі « Адалін », а в суботу приймає участь у гуртку з малювання та поглибленого вивчення англійської мови.
20 січня 2026 року Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією як органом опіки та піклування був складений висновок на виконання вимог ст. 19 СК України, в якому були враховані всі обставини справи, зокрема, вік та стан здоров`я дитини, ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, досліджені надані сторонами докази, повідомлення опікуна щодо відсутності з її боку перешкод у спілкуванні з дитиною, заслухані думки членів комісії з питань захисту прав дитини, та діючи в інтересах дитини, була визначеною за доцільне участь ОСОБА_4 та ОСОБА_8 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким чином: у разі перебування дитини за кордоном - кожної другої та четвертої суботи місяця засобами відеозв`язку з 18:00 до 19:00 за місцевим часом дитини; у разі перебування дитини в Україні - кожної другої та четвертої суботи місяця з 11:00 до 14:00 на нейтральній території. 
ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. 
Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з частинами сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. 
Як передбачено статтею 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Частинами першою і другою статті 155 Сімейного кодексу України зазначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно частини першої та другої до статті 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.
Положення статті 159 Сімейного кодексу України передбачають, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Відповідно до частини другої, третьої статті 249 СК України, опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування.
Також відповідно до ст. ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з ч. 2 ст. 1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 pоку, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року № 69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються.
Принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Асамблеєю ООН 20.11.1959 p., передбачено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування».
Відповідно до ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 p., ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, «Конвенцією про права дитини» закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частиною 3 ст. 9 «Конвенції про права дитини» передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судами України як джерело права.
У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Верховний Суд у постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 755/15121/18 наголосив, що при визначенні способів участі батьків у вихованні дитини необхідно дотримуватися балансу між інтересами дитини та інтересами батьків. Проте у разі конфлікту інтереси дитини мають перевагу.
Щодо необхідності встановлення чіткого (визначеного) часу, слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 161/22182/18 вказав, що графік спілкування повинен бути максимально конкретизованим, щоб забезпечити дитині стабільність та можливість планувати свій час.
Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та визначення способу участі батьків у її вихованні. Як убачається з матеріалів справи, дитина проживає з відповідачем, яка є її опікуном на підставі відповідного рішення суду, тоді як позивачі є біологічними батьками дитини та мають намір брати участь у її вихованні та підтримувати з нею регулярний контакт.
Судом також враховано положення статті 19 Сімейного кодексу України, відповідно до якої орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, що виник між батьками стосовно дитини. Такий висновок не є обов`язковим для суду, однак підлягає оцінці разом з іншими доказами у справі.
З наданого у справі висновку органу опіки та піклування вбачається, що з урахуванням віку дитини, її психологічного стану, місця проживання, навчального навантаження та усталеного способу життя, беручи до уваги, що дитина відвідує різноманітні позашкільні заклади, доцільним є визначення чіткого та передбачуваного графіку спілкування з батьками. Орган опіки та піклування вважає за можливе забезпечити як дистанційне спілкування у разі перебування дитини за кордоном, так і особисті зустрічі у разі її перебування в Україні, з визначенням конкретних днів та часу таких контактів.
Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що позивачі мають право на участь у вихованні дитини та спілкування з нею, а відповідач не має права безпідставно обмежувати таке спілкування. 
Водночас, з огляду на відсутність обставин, які стали підставою для відібрання дитини у позивачів, вік дитини, необхідність забезпечення її стабільного розвитку та дотримання режиму дня, таке спілкування має бути впорядкованим, регулярним і таким, що не порушує інтересів дитини.
З урахуванням викладеного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачів у частині усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні, однак у межах, які відповідають висновку органу опіки та піклування та забезпечують баланс між правами батьків і найкращими інтересами дитини. В іншій частині позовних вимог, які не узгоджуються з такими інтересами або не підтверджені належними доказами, слід відмовити.
V. Розподіл судових витрат.
Оскільки суд задовольняє позов, то з відповідача, згідно із ст. 141 ЦПК України, на користь позивачів підлягає стягненню витрати з оплати судового збору.
Таким чином, суд, на підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись
ст. ст. 3, 8, 21, 32, 48, 51, 55, 129, 129-1 Конституції України,
ст.ст. 141, 150, 155, 159, 249 Сімейного кодексу України,
ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,
ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 351-355, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування, ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення графіку спілкування, задовольнити частково.
Усунути ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) перешкоди у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та визначити наступний порядок у спілкуванні з дитиною:
- у разі перебування дитини за кордоном - кожної другої та четвертої суботи місяця засобами відеозв`язку з 18:00 до 19:00 за місцевим часом дитини;
- у разі перебування дитини в Україні - кожної другої та четвертої суботи місяця з 11:00 до 14:00 на нейтральній території.
В іншій частині вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. 

Суддя І. В. Литвинова