Справа № 127/26560/25
Провадження № 22-ц/801/1122/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року	Справа № 127/26560/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя – доповідач),
суддів Оніщука В.В., Рибчинського В. П.,
розглянув у порядку письмового провадження справу № 127/26560/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
за апеляційною скаргою Василенко Світлани Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.02.2026, ухвалене у складі судді Венгрин О.О. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст рішення складено 23.02.2026, - 
в с т а н о в и в :

25.08.2025 ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом (73832) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило поновити строк позовної давності для подання позову; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за договором № 200520781 від 4.05.2016 у загальному розмірі 33566,79 грн, яка складається з : 25651,26 грн сума заборгованості, 5609,02 грн сума інфляційних втрат; 2306,51 грн сума 3 % річних; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 4.05.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду № 200520781 щодо кредитування - кредитний договір, за яким на умовах повернення, платності, строковості банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 10200,00 грн, із встановленим строком користування з 4.05.2016 по 4.05.2021, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. ПАТ «Банк Михайлівський» виконав свої зобов`язання за кредитним договором належно, а відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та не сплатив відсотки за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк.
20.07.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, відповідно до якої ТОВ «Діджи Фінанс» визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитним договором №200520781 від 4.05.2016. 
Станом на 7.08.2025 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором № 200520781 від 4.05.2016 становить 33566,79 грн, з яких: 8455,99 грн заборгованість за кредитом; 17195,27 грн заборгованість за відсотками; 2306,51 грн 3 % річних; 5609,02 грн інфляційні втрати.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.02.2026 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 200520781 від 4.05.2016 в розмірі 33566,79 грн, з яких 8455,99 грн заборгованість за тілом кредиту, 17195,27 грн заборгованість за процентами; 5609,02 грн інфляційних і 2306,51 грн 3% річних, а також стягнуто 2422,40 грн судового збору і 3500,00 грн витрат на правничу допомогу, в стягненні решти витрат на правничу допомогу відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано 29.03.2026 апеляційну скаргу (вх № 3809/26-вх від 30.03.2026), в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить : скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову; стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції справу розглянуто за відсутності відповідача, який не був повідомлений належним чином про дату, час і місце її розгляду, адже він не проживає за адресою реєстрації з 2021 року, знаходиться в Республіці Польща; позивачем не доведено належними доказами факту отримання відповідачем кредиту, розмір заборгованості за кредитом; строк виконання зобов`язання за кредитним договором сплив 4.05.2021, тому перебіг позовної давності розпочався 5.05.2021 та закінчився 4.05.2024, позов подано 22.08.2025, тобто з пропуском позовної давності три роки.
Також подано клопотання про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу /а. с. 34/.
У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Щодо розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. 
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Василенко С.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.02.2026 у справі з ціною позову (33566,79 грн), що є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (99840 грн).
Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України). 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта статті 367 ЦПК України). 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).
Рішення суду першої інстанції частково не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України. 
У справі встановлено наступні обставини.
4.05.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 було укладено угоду № 200520781 щодо кредитування - кредитний договір, за яким на умовах повернення, платності, строковості банк надав відповідачу кредит в розмірі 10200,00 грн на строк з 4.05.2016 по 4.05.2021, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений у кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.
Згідно із загальними умовами кредитування, визначеними у довідці про умови кредитування: мета кредиту - на споживчі потреби, форма кредитування - у формі відновлювальної кредитної лінії; сума кредиту (розмір кредитного ліміту) - до 50000,00 грн, строк кредиту – 12 місяців, тип процентної ставки - фіксована, процентна ставка за кредитом (річних) у грн - 58,8 % нараховується на залишок заборгованості по кредиту.
Факт укладення кредитного договору між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 також підтверджується підписанням 4.05.2016 відповідачем анкети № 2753224, довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, договору добровільного страхування життя.
Згідно із платіжною інструкцією № 25 від 9.07.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» перерахувало ПАТ «Банк Михайлівський» вартість придбаного лоту у розмірі 5307308,39 грн.
20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, за яким банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 1.07.2021 у справі № 910/11298/16 апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» на рішення Господарського суду міста Києва від 4.03.2021 задоволено. Рішення Господарського суду міста Києва від 4.03.2021 у справі № 910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ТОВ «Діджи Фінанс» у цій частині. Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу № 1905 від 19.05.2016, а саме: зобов`язано ТОВ «ФК «Плеяда» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 №1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 № 1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор». Зобов`язано ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього.
Згідно розрахунку заборгованості позивача загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем, як правонаступником банку, становить 33566,79 грн, з яких: 8455,99 грн заборгованість за кредитом; 17195,27 грн заборгованість за відсотками; 2306,51 грн 3 % річних; 5609,02 грн інфляційні втрати.
ОСОБА_1 зобов`язання за договором № 200520781 від 4.05.2016 належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 07.08.2025 року утворилась заборгованість в розмірі 33566,79 грн, з яких: 8455,99 грн заборгованість за кредитом; 17195,27 грн заборгованість за відсотками; 2306,51 грн 3 % річних (з 25.02.2019 по 23.02.2022); 5609,02 грн інфляційні втрати (період з 3.2019 по 2.2022).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, тому наявні правові підстави для їх задоволення. 
Висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат зроблено за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. В частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентам рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
Щодо доведеності укладення угоди № 200520781 від 4.05.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 ..
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова ВС від 5.09.2019 у справі № 638/2304/17).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Діджи Фінанс» зазначало, що 4.05.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду № 200520781 щодо кредитування - кредитний договір, за яким на умовах повернення, платності, строковості банк надав відповідачу кредит в розмірі 10200,00 грн на строк з 4.05.2016 по 4.05.2021, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений у кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.
Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Позивачем на підтвердження укладення угоди № 200520781 від 4.05.2016 надано суду копію заяви (оферти) № 200520781 від 4.05.2016, копію Тарифів продукту «МКредитка-готівка/Зарплатна» від 4.05.2016, копію довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Кредитна картка МКредитка – готівка (не іменна)/Зарплатна». 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідачем не надано доказів на спростування факту укладання угоди № 200520781 від 4.05.2016.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем укладання угоди № 200520781 від 4.05.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 ..
Щодо відступлення права вимоги за угодою № 200520781 від 4.05.2016, укладеною між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 ..
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним (постанові Верховного Суду від 7.02.2018 у справі № 2-2035/11, постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15).
У справі встановлено, що 20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги, за яким банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору.
Відповідно до п. 4, 5 договору сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за Основними договорами, відповідно до цього договору Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти в сумі 71072,63 грн без ПДВ, надалі за текстом – Ціна договору. Ціна договору сплачується Новим кредитором Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до пункту 14 цього договору, на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став Новий кредитор. Наявні у Банку документи, що підтверджують Права вимоги до Боржників, а також реєстр Прав вимог у електронному вигляді передаються Банком Новому кредитору за відповідним актом не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів із дати настання Відкладальної обставини відповідно до пункту 161 цього Кодексу.
Відповідно до п. 161 договору сторони домовились, що цей договір укладається з відкладальною обставиною (в розумінні частини першої статті 212 ЦК України) та набуває чинності (є укладеним) та породжує права й обов`язки у сторін виключно після настання сукупності наступних обставин : підписання цього договору сторонами та укладення новим кредитором договорів купівлі-продажу (договорів відступлення прав вимоги) щодо усього майна та майнових прав/прав вимоги, які входять до складу пулу відповідно до протоколу електронного аукціону, переможцем якого став Новий кредитор, № UA-EA-2020-06-09-000032-b, сформованого 15.06.2020. 
Згідно із платіжною інструкцією № 25 від 9.07.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» перерахувало ПАТ «Банк Михайлівський» вартість придбаного лоту у розмірі 5307308,39 грн, призначення платежу «протокол №UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020».
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 1.07.2021 у справі № 910/11298/16 апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» на рішення Господарського суду міста Києва від 4.03.2021 задоволено. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ТОВ «Діджи Фінанс» у цій частині. Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу № 1905 від 19.05.2016, а саме: зобов`язано ТОВ «ФК «Плеяда» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 №1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 № 1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор». Зобов`язано ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 № 1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього.
Відповідно до Реєстру договорів, право вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (додаток № 1 до договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги) від 20.07.2020 під номером 104637 від ПАТ «Банк Михайлівський» перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги до  ОСОБА_1 за угодою № 200520781 від 4.05.2016.
Доказів того, що договір № 7_БМ відступлення права вимоги від 20.07.2020, укладений між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» визнано недійсним суду не надано, а тому колегія суддів вважає, що позивачем доведено ту обставину, що ТОВ «Діджи Фінанс» набуло статус нового кредитора за угодою № 200520781 від 4.05.2016.
Щодо доведеності розміру заборгованості.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У постанові Верховного Суду від 9.01.2020 у справі № 643/5521/19 зазначено, що: в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Установлено, що 4.05.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду № 200520781 щодо кредитування - кредитний договір, за яким на умовах повернення, платності, строковості банк надав відповідачу кредит в розмірі 10200,00 грн на строк з 4.05.2016 по 4.05.2021, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений у кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Згідно із загальними умовами кредитування, визначеними у довідці про умови кредитування: мета кредиту - на споживчі потреби, форма кредитування - у формі відновлювальної кредитної лінії; сума кредиту (розмір кредитного ліміту) - до 50000,00 грн, строк кредиту – 12 місяців, тип процентної ставки - фіксована, процентна ставка за кредитом (річних) у грн - 58,8 % нараховується на залишок заборгованості по кредиту.
Згідно розрахунку заборгованості позивача загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем, як правонаступником банку, становить 33566,79 грн, з яких: 8455,99 грн заборгованість за кредитом; 17195,27 грн заборгованість за відсотками; 2306,51 грн 3 % річних; 5609,02 грн інфляційні втрати.
В позові ТОВ «Діджи Фінанс» зазначає, заборгованість розраховано станом на дату укладення договору факторингу від 20.07.2020.
Заборгованість по трьом процентам річним розрахована за період з 25.02.2019 по 23.02.2022, а по інфляційним втратам за період з березня 2019 по лютий 2022.
ТОВ «Діджи Фінанс» також надано виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 23.05.2016 по 27.07.2020.
Враховуючи зазначене, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про доведеність позивачем позовних вимог в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту 8455,99 грн та процентам 17195,27 грн, оскільки позивачем надано виписку про рахунку клієнта, яка не спростована відповідачем. Відповідачем не надано власного розрахунку на спростування позовних вимог в цій частині. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4.12.2019 у справі № 917/1739/17 зазначено, що, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. 
У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 в справі № 444/9519/12-ц викладено правовий висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5.04.2023 у справі № 910/4518/16 в пунктах 95-108, щодо нарахування процентів на підставі статті 625 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 4.02.2020 в справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)).
Колегія суддів звертає увагу на те, що в кредитному договорі передбачено строк повернення кредиту 4.05.2021 (розділ IV довідки про умови кредитування підписана відповідачем), у справі відсутні докази про те, що позивач скористався своїм правом на пред`явлення відповідачу дострокової вимоги про повернення заборгованості за кредитним договором, відтак відповідно до умов кредитного договору до закінчення строку повернення кредиту проценти нараховуються позивачу на підставі статті 1048 ЦК України, водночас позивач просив стягнути за період з лютого 2019 по травень 2021 (тобто в період строку користування кредитом) проценти і інфляційні втрати на підставі частини другої статті 625 ЦК України, тоді як не може бути одночасне застосування положень статті 1048 ЦК України та частини другої статті 625 ЦК України. 
Отже, розмір заборгованості по трьом відсоткам річних та інфляційних втрат слід зменшити, та враховуючи принцип диспозитивності, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за період з 5.05.2021 по 23.02.2022, у зв`язку з чим апеляційний суд наводить власний розрахунок в цій частині. Три відсотки річних: 25651,26 х 3 % : 366 х 296 (днів) = 622,36 грн; Індекс інфляції (травень 2021 101,3; червень 2021 100,20; липень 2021 100,10; серпень 2021 99,80; вересень 2021 101,20; жовтень 2021 100,90; листопад 2021 100,80; грудень 2021 100,60; січень 2022 101,30; лютий 2022 101,60) (25651,26 х 101,3 % (травень 2021) = 33347 : 31 (кількість днів у місяці) = 10,76 х 27 = 290,52; 25651,26 х 101,6 % (лютий 2022) = 410,42 : 28 (кількість днів у місяці) = 14,66 х 23 = 337,18; 25651,26 х 5,1 % = 1308,21 + 337,18 + 290,52 = 1935,91). 
Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість в загальному розмірі 28209,53 грн, з яких: 8455,99 грн заборгованість за кредитом; 17195,27 грн заборгованість за відсотками; 622,36 грн 3 % річних; 1935,91 грн інфляційні втрати.
З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не доведено належними доказами факту отримання відповідачем кредиту та розмір заборгованості за кредитом.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заслуговує на увагу частково, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення резолютивної частини в наступній редакції : «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 200520781 від 4.05.2016 в розмірі 28209,53 грн, з яких: 8455,99 грн заборгованість за кредитом; 17195,27 грн заборгованість за відсотками; 622,36 грн 3 % річних; 1935,91 грн інфляційні втрати. В іншій частині позовних вимог відмовити. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін».
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції справу розглянуто за відсутності відповідача, який не був повідомлений належним чином про дату, час і місце її розгляду, адже він не проживає за адресою реєстрації з 2021 року, знаходиться в Республіці Польща, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 2.09.2025 № 28400 ОСОБА_1 з 25.06.2011 по теперішній час зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . 
Судом першої інстанції надсилалась копія ухвали від 28.102.2025 про відкриття провадження у справі та здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за зареєстрованою адресою відповідача, однак повідомлення було повернуто до суду через відсутність відповідача за місцем реєстрації /а. с. 16-17/.
Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Аргументи апеляційної скарги про те, що строк виконання зобов`язання за кредитним договором сплив 4.05.2021, тому перебіг позовної давності розпочався 5.05.2021 та закінчився 4.05.2024, позов подано 22.08.2025, тобто з пропуском позовної давності три роки, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до п.12 розділу «Прикінцеві положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12.03.2020 на усій території України введено карантин, який надалі продовжувався та діяв до 24 год 30.06.2023.
Окрім того, згідно п. 19 Розділу «Прикінцеві положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, зупиняються на строк його дії. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє на даний час.
Тобто, враховуючи вищевикладене, строки, визначені, у т.ч. ст. 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину та були зупинені на строк дії воєнного стану до 4.09.2025, а тому пред`явлення 25.08.2025 позову про стягнення заборгованості відбулося з дотриманням строку позовної давності.
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн судового збору, тому враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, слід здійснити перерозподіл судового збору (2422,40 х 84,04 % = 2035,78 грн).
Відповідачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн, відтак з позивача підлягаю стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволеної частини в розмірі (3633,60 х 15,96 % = 579,92)
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина десята статті 141 ЦПК України). 
Зважаючи на наведене, з позивача слід стягнути на користь відповідача різницю судових витрат в розмірі 1455,86 грн (2422,40 – 579,92 = 1455,86).
Підстав для зміни рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу в розмірі 3500 грн апеляційний суд не вбачає, оскільки зазначений розмір визначений судом першої інстанції з урахування складності справи.
Подане відповідачем клопотання до апеляційного суду про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу /а. с. 34/ колегія суддів відхиляє, оскільки правових підстав для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу немає, враховуючи, що позовні вимоги задоволено судом частково, а також виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, з конкретних обставин справи.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.02.2026 змінити, викласти резолютивну частину в наступні редакції.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 200520781 від 4.05.2016 в розмірі 28209,53 грн, з яких: 8455,99 грн заборгованість за кредитом; 17195,27 грн заборгованість за відсотками; 622,36 грн 3 % річних; 1935,91 грн інфляційні втрати.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1455 (одна тисяча чотириста п`ятдесят п`ять) гривень 86 копійок. 
В частині стягнення витрат на правничу допомогу рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.02.2026 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя   Л. О. Голота

Судді: В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський