Справа №583/2147/26 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Семенова О. С.	
Номер провадження 33/816/1300/26 	Суддя-доповідач Клімашевська І. В. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Клімашевська І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Артеменко Альони Олександрівни на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 травня 2026 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, РНОКПП: НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 травня 2026 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік за те, що він24 квітня 2026 року о 09 годині 30 хвилини в м. Охтирці Сумської області на пров. Правдинському, 25 керував транспортним засобом марки «Богдан» 211010, державний номерний знак НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився в законному порядку на місці зупинки з використанням газоаналізатора алкотестер Драгер 6820 та в медичному закладі Охтирської ЦРЛ, висновок № 48 від 24 квітня 2026 року, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України,
Не погодившись з вказаним судовим рішенням захисник Артеменко А.О. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 травня 2026 року та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції допустив спрощений підхід при розгляді справи, формально підійшов до встановлення обставин, передбачених ч.2 ст. 33 КУпАП. З долучених відеозаписів вбачається, що на них зафіксована тільки процедура проходження огляду на стан сп`яніння, проте відсутні докази керуванням транспортним засобом саме ОСОБА_1 . Під час виявлення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не було роз`яснено його права, він був позбавлений права на залучення професійного фахівця у галузі права, проте суд першої інстанції не взяв до уваги цей факт. А всі подальші дії працівників поліції з приводу складання протоколу є незаконними, у зв`язку з порушенням права на захист. До того ж, відеозапис, який долучений до матеріалів справи, суперечить Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних засобів, що мать функції фото-та кінозйомки, відеозапису.
В судове засідання призначене на 29 червня 2026 до апеляційного суду ані ОСОБА_1 , ані його захисник, не з`явились, хоча повідомлялись про розгляд справи, відповідно до вимог ст. 277-2 КУпАП, клопотань про відкладення не подавали. 
З метою розгляду апеляційної скарги у розумні строки, апеляційний суд не вбачає підстав для відкладення розгляду даної справи та вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутність особи, що притягується до адміністративної відповідальності та його представника, і у даному випадку їх права на доступ до правосуддя, не є порушеними, оскільки положення ст. 268 КУпАП не передбачають обов`язкову присутність особи, стосовно якої розглядається справа за ст. 130 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків. 
Так, у відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення в межах поданої захисником апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що розглядаючи вказану справу, суддя суду першої інстанції дотримався вимог вищезазначеного закону та дійшов вірного висновку про наявність в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що факт вчинення  ОСОБА_1  вказаного правопорушення, суддею суду першої інстанції було встановлено з врахуванням наявних у матеріалах справи доказів, а саме: протоколу про адміністративне правопорушення; результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного поліцейським на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager;  актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого результат огляду ОСОБА_1 – проба позитивна 0, 57проміле; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або передання під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24 квітня 2026 року та відеозаписів, які було долучено працівниками поліції до складених матеріалів.
Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку і обставин, за яких можливо було б дійти висновку про їх неналежність чи недопустимість, апеляційним судом не встановлено.
При цьому, суд не погоджується з позицією апелянта, що відсутній факт керування  ОСОБА_1  транспортним засобом з огляду на наступне.
Чинне законодавство, в тому числі й Правила дорожнього руху України, не містять чіткого визначення терміну «керування транспортним засобом».
Таке визначення наведено лише в пункті 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Згідно п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971), кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02).
Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зрушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
Так, з дослідженого у судовому засіданні відео вбачається, що сам ОСОБА_1 протягом всього часу спілкування з працівниками поліції не заперечує, що саме він керував транспортним засобом. На запитання з приводу батька, який стоїть поряд ( і який, як зазначає апелянт, керував транспортним засобом), він відповідає, що це його пасажир. Сам же батько також жодним чином не дає працівникам поліції зрозуміти, що він є водієм та керував транспортним засобом. До того ж, згідно рапорту ДОП Охтирського РВП старшого лейтенанта поліції В.Панащенка від 24.04.2026 перебуваючи в добовому чергуванні на блокпосту «Кириківський» з 08 год 00 хв 24 квітня 2026 року до 08 год 00 хв 25 квітня 2026 року близько 09 год 30 хв ним спільно з працівниками СБУ було зупинено автомобіль марки «Богдан» днз НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , в якого під час перевірки було виявлено явні ознаки алкогольного сп`яніння, тому про цю подію було повідомлено наряду поліції авто патрулювання лейтенанту поліції Піддубній О.А. для подальшого прийняття рішення.
Під час складання вищевказаного протоколу ОСОБА_1 в письмовій чи усній формі не висловлював заперечень керування транспортним засобом. Версія про те, що він не був водієм з`явилась вже під час розгляду справи судом першої інстанції. А про необхідність допиту свідка – батька особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – ОСОБА_1 заявлено клопотання лише в поданій апеляційній скарзі. 
Проте, відповідно до вимог ст.294 КУпАП апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
У даному випадку в суді першої інстанції, як зазначалось вище, клопотання про допит свідка не заявлялось, а в апеляційній скарзі таке клопотання не обґрунтоване з огляду на положення ст.294 КУпАП, тому у задоволенні такого клопотання було відмовлено. 
Крім того, статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.
Слід зазначити, що чинний КУпАП не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоч й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку. Тобто, суд оцінює всі докази в справі за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом (ст. 252 і 280 КУпАП).
За таких обставин, сукупністю вищезазначених доказів підтверджується факт керування транспортним засобом  ОСОБА_1 , а тому суд апеляційної інстанції повністю погоджується з висновками суду першої інстанції.
Крім того, апелянт зазначала, що відеозапис суперечить Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних засобів, що мать функції фото-та кінозйомки, відеозапису.
На вказане, апеляційний суд зазначає, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно пунктів 4, 5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Розділом ІІІ вищевказаної Інструкції передбачено порядок застосування відеореєстраторів, встановлених на службових транспортних засобах, а саме: відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія; включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.
Відеозаписи, які долучені до матеріалів справи містять зафіксовані відомості про усі суттєві обставини, що підлягають з`ясуванню і встановленню під час розгляду справи в суді.
Отже, на переконання апеляційного суду досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження та суб`єктивного ставлення, має безсторонніх характер, на такому відеозаписі зафіксовані усі ті відомості, які необхідні для оцінки дій водія на відповідність вимогам п.2.9а ПДР, а також – для оцінки обставин, передбачених диспозицією ч .1 ст.130 КУпАП. За таких обставин, суд вважає даний відеозапис належним та допустимим доказом у справі, а усі доводи апелянта з питання недопустимості цього доказу – необґрунтованими і безпідставними.
Доводи апелянта про те, що поліцейські не роз`яснили ОСОБА_1 права, передбачені ст.268 КУпАП, спростовуються змістом протоколу про адміністративне правопорушення, в яких є підписи ОСОБА_1 як щодо роз`яснення йому прав, передбачених статтею 268 КУпАП, статтею 63 Конституції України, так і про ознайомлення його зі змістом протоколу та вручення його копій. До того ж, судом першої інстанції була надана оцінка вказаним запереченням захисника, про що зазначено безпосередньо у постанові.
Щодо доводів апеляційної скарги, що суд першої інстанції допустив спрощений підхід при розгляді справи, всебічно не з`ясувавши всіх обставини справи, то апеляційний суд зауважує, що вони не ґрунтуються на матеріалах справи, із яких навпаки вбачається, що усі обставини справи суддею були досліджені всебічно, повно і об`єктивно, висновки судді ґрунтуються як на матеріалах справи, так і на вимогах закону. 
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для скасування судового рішення та не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційним судом не встановлено у діях працівників поліції порушень вимог ч.2 ст. 266 КУпАП та п.п. 6, 7, 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», а інших доводів, які б вказували на безпідставність складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, в апеляційній скарзі апелянтом не наведено.
Таким чином, враховуючи вказані обставини, всупереч доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстав для його скасування під час апеляційного перегляду не встановлено, а тому, постанову судді суду першої інстанції слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП України, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Постанову Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 травня 2026 року, якою ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Суддя Сумського апеляційного суду	Клімашевська І. В.