ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 921/728/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. – головуючої, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Почаївської Свято-Успенської Лаври

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 (колегія суддів: Орищин Г. В. – головуюча, Галушко Н. А., Желік М. Б.) і ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 09.02.2026 (суддя Боровець Я. Я.) у справі

за позовом керівника Кременецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Тернопільській області

до Почаївської Свято-Успенської Лаври, 

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача – Почаївської міської ради, 

про відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства, в розмірі 511 943,30 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст обставин справи, що передували ухваленню оскаржуваних судових рішень 

1.1. Керівник Кременецької окружної прокуратури (далі – Прокурор) звернувся до Господарського суду Тернопільської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Тернопільській області з позовом до Почаївської Свято-Успенської Лаври про відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства, в розмірі 511 943,30 грн.

1.2. Позовні вимоги Прокурора в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Тернопільській області з покликанням на кримінальне провадження від 01.03.2023 № 42023212030000009 обґрунтовані порушенням Почаївською Свято-Успенською Лаврою законодавства в галузі охорони атмосферного повітря. Зокрема, за доводами Прокурора, відповідач здійснив наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності дозволу на такі викиди.

1.3. Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 08.12.2025 відкрито провадження у справі № 921/728/25 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження.

1.4. Почаївська Свято-Успенська Лавра звернулася до Господарського суду Тернопільської області із зустрічним позовом до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області про визнання недійсним розрахунку розміру відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря при спалюванні природного газу котельнями Почаївської Свято-Успенської Лаври за період із 01.01.2021 до 30.09.2023, виконаного 04.07.2025 державним інспектором із охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області.

1.5. Зустрічні позовні вимоги Почаївської Свято-Успенської Лаври з покликанням на положення статті 19 Конституції України, приписи статті 16 Цивільного кодексу України обґрунтовані тим, що розрахунок розміру збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря при спалюванні природного газу котельнями Почаївської Свято-Успенської Лаври, є неправомірним. При цьому, за доводами Почаївської Свято-Успенської Лаври, розрахунок розміру збитків суперечить "ГКД 34.02.305-2002 "Викиди забруднювальних речовин в атмосферне повітря від енергетичних установок. Методика визначення".

2. Короткий зміст оскаржуваних судових рішень 

2.1. Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 09.02.2026, яка залишена без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 у справі № 921/728/25, зустрічну позовну заяву повернуто Почаївській Свято-Успенській Лаврі.

2.2. Господарські суди попередніх інстанцій, повертаючи Почаївській Свято-Успенській Лаврі зустрічну позовну заяву, виходили з того, що Почаївська Свято-Успенська Лавра подала зустрічний позов із порушенням вимог частини 2 статті 180 Господарського процесуального кодексу України. Тому господарські суди попередніх інстанцій із покликанням на положення частини 6 статті 180 Господарського процесуального кодексу України дійшли висновку про наявність підстав для повернення Почаївській Свято-Успенській Лаврі зустрічної позовної заяви. 

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї 

3.1. Не погоджуючись із постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 та ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 09.02.2026 у справі № 921/728/25, до Верховного Суду звернулася Почаївська Свято-Успенська Лавра з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові рішення, а справу № 921/728/25 передати для продовження розгляду до господарського суду першої інстанції. 

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, Почаївська Свято-Успенська Лавра зазначає, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, порушили приписи статей 14, 80 Господарського процесуального кодексу України, неправильно застосували положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

3.3. При цьому, на думку скаржника, суди не врахували висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах від 31.08.2023 у справі № 990/114/23, від 26.09.2024 у справі № 990/220/24, відповідно до яких суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам і встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги. 

3.4. Крім того, скаржник вважає, що задоволення зустрічного позову Почаївської Свято-Успенської Лаври виключить задоволення первісного позову Прокурора в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Тернопільській області. Тому Почаївська Свято-Успенська Лавра стверджує, що в цьому випадку наявні правові підстави для спільного розгляду первісного та зустрічного позовів.

3.5. Державна екологічна інспекція у Тернопільській області у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу Почаївської Свято-Успенської Лаври залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без змін. Державна екологічна інспекція у Тернопільській області зазначає, що розрахунок шкоди має виключно інформаційній характер і не створює безпосередніх правових наслідків. 

4. Позиція Верховного Суду

4.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. 

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

4.2. Переглянувши оскаржувані судові рішення, дослідивши доводи, наведені в касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши наявні матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм процесуального права, колегія суддів зазначає таке.

4.3. Предметом касаційного перегляду є ухвала господарського суду першої інстанції, яка залишена без змін постановою апеляційного господарського суду, про повернення без розгляду зустрічної позовної заяви. 

4.4. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, Почаївська Свято-Успенська Лавра зазначає, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, порушили приписи статей 14, 80 Господарського процесуального кодексу України, неправильно застосували положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

4.5. При цьому, на думку скаржника, суди не врахували висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах від 31.08.2023 у справі № 990/114/23, від 26.09.2024 у справі № 990/220/24, відповідно до яких суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам і встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги. 

4.6. Крім того, скаржник вважає, що задоволення зустрічного позову Почаївської Свято-Успенської Лаври виключить задоволення первісного позову Прокурора в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Тернопільській області. Тому Почаївська Свято-Успенська Лавра стверджує, що в цьому випадку наявні правові підстави для спільного розгляду первісного та зустрічного позовів.

4.7. Колегія суддів, розглянувши доводи скаржника, зазначає, що реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться в залежність від положень процесуального закону, в цьому випадку – норм Господарського процесуального кодексу України.

4.8. Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

4.9. Частиною 1 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

4.10. Пунктом 3 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України визначено, що, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

4.11. Верховний Суд зазначає, що порядок пред`явлення зустрічного позову врегульовано положеннями статті 180 Господарського процесуального кодексу України.

4.12. Відповідно до частин 1– 4 статті 180 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу. До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною 4 цієї статті, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин 1 та 2 цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

4.13. Колегія суддів зазначає, що висновки про наявність умов, за яких зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, неодноразово викладалися Верховним Судом і є усталеними у практиці суду касаційної інстанції.

4.14. Так, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 27.04.2026 у справі № 910/13781/25, від 18.04.2025 у справі № 920/815/24, від 17.02.2025 у справі № 910/10020/24, конструкція частини 2 статті 180 Господарського процесуального кодексу України не містить вичерпного переліку умов взаємопов`язаності та доцільності спільного розгляду первісного та зустрічного позовів, втім є вказівка на такі альтернативні умови, а саме: первісний і зустрічний позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

4.15. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за умови не лише їх взаємопов`язаності, а й доцільності їх спільного розгляду. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 910/2987/18.

4.16. При цьому, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20.03.2019 у справі № 910/2987/18, взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатися в підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватися. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

4.17. Верховний Суд зазначає, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за наявності одночасно двох умов: 1) обидва позови взаємопов`язані; 2) спільний їх розгляд є доцільним. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 27.04.2026 у справі № 910/13781/25, від 10.01.2024 у справі № 910/12741/23.

4.18. Отже, враховуючи положення частини 2 статті 180 Господарського процесуального кодексу України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за умови не лише їх взаємопов`язаності, а й доцільності їх спільного розгляду. Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів та доцільність їх спільного розгляду може виявлятися в такому: повністю чи частково співпадають підстави обох позовів (фактичні обставини); при цьому правові підстави цих позовів можуть бути різними; для підтвердження підстав позову сторонами (позивачем за первісним позовом і відповідачем за зустрічним) надані переважно або частково одні ті самі докази; вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись (при цьому предмети та підстави таких позовів можуть бути не пов`язаними, доцільність розгляду в одному провадженні спрямована на процесуальну економію, уникнення процедури примусового виконання одночасно двох судових рішень); задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову; спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору / спорів між сторонами.

4.19. Водночас, за висновками господарських судів попередніх інстанцій, Почаївська Свято-Успенська Лавра подала зустрічний позов із порушенням вимог частини 2 статті 180 Господарського процесуального кодексу України.

Так, за висновками господарських судів попередніх інстанцій, зустрічний позов Почаївської Свято-Успенської Лаври не містить правових підстав. Натомість, як установили суди, Почаївська Свято-Успенська Лавра в зустрічному позові покликається лише на приписи статті 19 Конституції України та статті 16 Цивільного кодексу України. Разом із тим, за висновками господарських судів, розрахунок відшкодування шкоди / збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, не має ознак правочину. Крім того, як зазначили суди, вимоги Прокурора в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Тернопільській області за первісним позовом ґрунтуються на кримінальному провадженні від 01.03.2023 № 42023212030000009. 

При цьому господарські суди попередніх інстанцій виснували, що розрахунок, із яким не погоджується Почаївська Свято-Успенська Лавра, є внутрішнім документом контролюючого органу – Державної екологічної інспекції у Тернопільській області. Цей розрахунок, за висновками судів, лише фіксує розмір збитків для подальшого пред`явлення претензії чи позову про відшкодування збитків, тобто є одним із основних доказів (разом із Актом перевірки тощо) в розумінні вимог статей 73, 74, 76 Господарського процесуального кодексу України та є правовою підставою для цивільно-правової відповідальності. Сам по собі такий розрахунок, за висновками судів, є індивідуальним актом (документ індивідуальної дії, який фіксує грошовий еквівалент шкоди, завданої державі). Господарські суди зазначили, що оскарження розрахунку розміру відшкодування шкоди / збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, здійснюється шляхом подання заперечень, спростування доказів поданих позивачем, клопотань про призначення експертизи, якщо розрахунок є безпідставним, завищеним або не відповідає "ГКД 34.02.305-2002 "Викиди забруднювальних речовин в атмосферне повітря від енергетичних установок. Методика визначення". 

З урахуванням викладеного суди констатували, що первісний і зустрічний позови не є взаємопов`язаними, а їх спільний розгляд не є доцільним, оскільки ці позови виникають із різних правовідносин. У зв`язку із цим, за висновками судів, задоволення зустрічного позову не виключить задоволення первісного позову ні повністю, ні частково, а подання такого зустрічного позову Почаївською Свято-Успенською Лаврою не має на меті довести саме відсутність у позивача матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких виникає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

4.20. Верховний Суд з урахуванням доводів скаржника, перевіривши наведені висновки господарських судів попередніх інстанцій, вважає, що такі висновки судів відповідають усталеній практиці Верховного Суду щодо умов, за яких зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом.

4.21. При цьому суди, встановивши, що первісний і зустрічний позови не є взаємопов`язаними, а їх спільний розгляд не є доцільним, оскільки ці позови виникають із різних правовідносин, а задоволення зустрічного позову не виключить задоволення первісного позову ні повністю, ні частково, дійшли правильного висновку про те, що задоволення зустрічного позову не виключить задоволення первісного позову ні повністю, ні частково.

4.22. Оскільки господарські суди попередніх інстанцій установили, що Почаївська Свято-Успенська Лавра подала зустрічний позов із порушенням вимог частини 2 статті 180 Господарського процесуального кодексу України, то суди правильно застосували положення частини 6 статті 180 Господарського процесуального кодексу України та дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення Почаївській Свято-Успенській Лаврі зустрічної позовної заяви. 

4.23. Наведеним спростовуються доводи скаржника про те, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, порушили приписи статей 14, 80 Господарського процесуального кодексу України.

4.24. Крім того, необґрунтованими є доводи скаржника про неправильне застосування судами положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на справедливий суд), оскільки право на подання зустрічного позову не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням. При цьому, як зазначалося, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться в залежність від положень процесуального закону, в цьому випадку – норм Господарського процесуального кодексу України. При цьому повернення зустрічного позову не є перешкодою в доступі до правосуддя або порушенням права на захист, оскільки відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з окремим позовом у загальному порядку.

4.25. Скаржник покликається на неврахування судами висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах від 31.08.2023 у справі № 990/114/23, від 26.09.2024 у справі № 990/220/24, про те, що суд на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права аналізувати предмет, підстави позову, оцінювати докази або обраний спосіб захисту. 

4.26. Колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам і встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги. Однак зміст оскаржуваної ухвали господарського суду першої інстанції свідчить про те, що суд першої інстанції не надавав оцінку обраному позивачем способу захисту права. Натомість висновки апеляційного господарського суду щодо обраного Почаївською Свято-Успенською Лаврою способу захисту не призвели до порушення норм процесуального права (в тому числі й приписів статті 180 Господарського процесуального кодексу України), як необхідної умови для скасування оскаржуваних судових рішень. 

4.27. Тому колегія суддів не може взяти до уваги доводи Почаївської Свято-Успенської Лаври про те, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не врахували висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах від 31.08.2023 у справі № 990/114/23, від 26.09.2024 у справі № 990/220/24.

4.28. Верховний Суд також зазначає, що інші доводи, викладені в касаційні скарзі Почаївської Свято-Успенської Лаври, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій про наявність підстав для повернення Почаївській Свято-Успенській Лаврі зустрічної позовної заяви. 

4.29. Отже, колегія суддів зазначає, що за результатами перегляду оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку Верховний Суд дійшов висновку про правильність кваліфікації спірних правовідносини судами, із правильним застосуванням норм процесуального права. Тому підстав для скасування чи зміни судових рішень, що оскаржуються, Верховний Суд не встановив.

5. Висновки Верховного Суду

5.1. Відповідно до частин 1– 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

5.2. Відповідно до частини 3 статті 304 Господарського процесуального кодексу України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

5.3. Пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

5.4. За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.5. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без змін.

6. Судові витрати 

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Почаївської Свято-Успенської Лаври залишити без задоволення. 

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 та ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 09.02.2026 у справі № 921/728/25 залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак