ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
16.06.2026	Справа № 910/4439/26	
Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи
За позовом Комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення м. Києва «Київміськсвітло» 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідна виробничо-технічна агенція «Стратегія регіонального розвитку» 
про стягнення 9277,79 грн.
Без повідомлення (виклику) учасників справи.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
17.04.2026 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення м. Києва «Київміськсвітло» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідна виробничо-технічна агенція «Стратегія регіонального розвитку» про стягнення 9277,79 грн.
Позовні вимоги обгрунтовані завищенням вартості послуг за Договором №32-ТНКР/ДГЗ від 17.08.2021 на суму 9277,79 грн, що встановлено перевіркою, проведеною Північним офісом Держаудитслужби.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2026 відкрито провадження у справі №910/4439/26, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасник справи (без проведення судового засідання), встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.
05.05.2026 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач повідомив, що на виконання Договору №32-ТНКР/ДГЗ від 17.08.2021 він надав послуги на суму 90149,65 грн, які у повному обсязі були оплачені позивачем. Будь-яких зауважень щодо обсягу чи якості наданих послуг відповідачу не надходило. Оскільки виявлені контролюючим органом порушення не впливають на договірні відносини між сторонами та стосуються саме позивача, то підстави для задоволення позову відсутні.
07.05.2026 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.
У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
ВСТАНОВИВ:
17.08.2021 між Комунальним підприємством електромереж зовнішнього освітлення м. Києва «Київміськсвітло» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідна виробничо-технічна агенція «Стратегія регіонального розвитку» (виконавець) укладено Договір про здійснення технічного нагляду №32-ТНКР/ДГЗ, відповідно до умов якого Виконавець бере на себе зобов`язання надати послуги за предметом закупівлі: Здійснення технічного нагляду на об`єкті: «Капітальний ремонт будинків, будівель та споруд майнового комплексу за адресою: вул. Машинобудівна, 40 у Солом`янському районі м. Києва» (надалі - Об`єкт) згідно з ДСТУ Б. Д.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва» (ДК 021:2015 «Єдиний закупівельний словник» - 71247000-1 - Нагляд за будівельними роботами), а Замовник зобов`язується прийняти належно надані послуги та оплатити їх.
Відповідно до п. 1.2 Договору №32-ТНКР/ДГЗ від 17.08.2021 під здійсненням технічного нагляду за цим Договором Сторони передбачають здійснення контролю за дотриманням проектних рішень та вимог будівельних норм і правил, а також контроль за якістю та обсягами робіт (далі - Технічний нагляд), який має виконуватись у відповідності з Порядком здійснення технічного нагляду під час будівництва об`єкта архітектури, затвердженим постановою Кабінету' Міністрів України від 11 липня 2007 року № 903 (далі - Порядок), з усіма правами і обов`язками, передбаченими цим Договором та Порядком.
Згідно з п. 1.3 Договору №32-ТНКР/ДГЗ від 17.08.2021 перелік, обсяги та вартість будівельно-монтажних робіт на Об`єкті визначені в договорі підряду, укладеному між Замовником і підрядною організацією (надалі - Договір підряду).
Відповідно до п. 3.1 Договору №32-ТНКР/ДГЗ від 17.08.2021 вартість послуг з Технічного нагляду за цим Договором визначається в розмірі « 1,391%» від вартості фактично виконаного обсягу будівельних робіт на Об`єкті (п. 5.8.13 ДСТУ БД.1.1-1:2013), про що Сторонами підписано Протокол узгодження договірної ціни, який є невід`ємною частиною Договору (Додаток 1 до Договору).
Згідно з п. 3.2 Договору №32-ТНКР/ДГЗ від 17.08.2021 орієнтовно вартість послуг з Технічного нагляду за цим Договором, за главами 1-9 інвесторського кошторису Замовника, по якому отримано позитивний експертний звіт, визначена в сумі 87750,00 (Вісімдесят сім тисяч сімсот п`ятдесят гри. 00 коп.) гривень, крім того 20% ПДВ - 17550,00 (Сімнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень 00 копійок.) гривень, що разом з ПДВ складає 105300,00 (Сто п`ять тисяч триста грн. 00 коп.) гривень, про що Сторонами узгоджено в підписаному Протоколі узгодження договірної ціни.
Оплата вартості наданих послуг з Технічного нагляду за цим Договором фінансується із спеціального фонду місцевого бюджету міста Києва і оплачується виходячи з фактичних надходжень цих коштів Замовнику на реєстраційний рахунок Замовника № UA798201720344321002100048673 в Держказначейській службі України, м. Київ (п. 3.3 Договору №32-ТНКР/ДГЗ від 17.08.2021)ю
Відповідно до п. 3.4 Договору №32-ТНКР/ДГЗ від 17.08.2021 розрахунки за надані послуги з Технічного нагляду здійснюються Замовником на підставі підписаного з обох Сторін Акта приймання наданих послуг упродовж 5 (п`яти) банківських днів з дати прийняття Об`єкта в експлуатацію, якою є дата реєстрації органом державного будівельно-архітектурного контролю відповідної декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) (далі - Декларація про готовність).
У п. 3.5 Договору №32-ТНКР/ДГЗ від 17.08.2021 сторони погодили, що вартість фактично наданих послуг з Технічного нагляду в гривнях визначається Сторонами в Акті приймання наданих послуг, виходячи з вартості фактично виконаного обсягу будівельних робіт на Об`єкті, вказаного в Довідці про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (Примірна форма № КБ-3).
Згідно з п. 4.1 Договору №32-ТНКР/ДГЗ від 17.08.2021 приймання Замовником наданих Виконавцем послуг з Технічного нагляду за цим Договором відбувається шляхом підписання належно оформленого Виконавцем Акта приймання наданих послуг, при умові його подачі Замовнику разом з належно оформленим Звітом.
Відповідно до п. 4.2 Договору №32-ТНКР/ДГЗ від 17.08.2021 замовник у 5-ти денний термін з моменту отримання від Виконавця Акта приймання наданих послуг (у двох примірниках) розглядає їх, у разі відсутності зауважень підписує Акт приймання наданих послуг і один примірник повертає Виконавцю.
Відповідно до п. 4.3 Договору №32-ТНКР/ДГЗ від 17.08.2021 у разі наявності зауважень Замовник готує та надсилає на адресу Виконавця мотивовану відмову від підписання Акта приймання наданих послуг.
Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що він у повному обсязі оплатив виконані відповідачем роботи за Договором №32-ТНКР/ДГЗ від 17.08.2021. У Комунальному підприємстві електромереж зовнішнього освітлення м. Києва «Київміськсвітло» відповідно до п. 1.2.4.2 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Північного офісу Держаудитслужби на ІІ квартал 2024 року проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.07.2019 по 30.06.2024 у відповідності до питань програми ревізії та робочого плану. З метою фактичного підтвердження обсягів виконаних робіт в ході ревізії, з 29.07.2024 по 13.09.2024 проведено вибіркові контрольні обміри (обстеження) виконаних Підрядними організаціями робіт з будівництва та капітальних ремонтів мереж зовнішнього освітлення м. Києва, виробничих баз, будівель та споруд майнового комплексу.
Відповідно до довідки участі в проведенні ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КП «Київміськсвітло» від 13.09.2024 за період з 01.07.2019 по 30.06.2024 встановлено завищення вартості виконаних робіт зокрема по Договору підряду з ТОВ «АКОРД» по об`єкту «Капітальний ремонт будинків, будівель та споруд майнового комплексу за адресою: вул. Машинобудівна, 40 у Солом`янському районі м. Києва» на суму 672538,26 грн з ПДВ, при цьому зазначені завищення призвели відповідно до завищення наданих послуг із здійснення технічного нагляду в сумі 9277,79 грн у т.ч. ПДВ. На вказаному об`єкті відповідач здійснював технічний нагляд.
Листом від 03.10.2024 вих. №053/286-2234-04-49/2024 позивач просив відповідача повернути вказану суму грошових коштів. Однак, як вказує позивач, зазначена вимога була залишена без реагування.
05.05.2026 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач повідомив, що на виконання Договору №32-ТНКР/ДГЗ від 17.08.2021 він надав послуги на суму 90149,65 грн, які у повному обсязі були оплачені позивачем. Будь-яких зауважень щодо обсягу чи якості наданих послуг відповідачу не надходило. Оскільки виявлені контролюючим органом порушення не впливають на договірні відносини між сторонами та стосуються саме позивача, то підстави для задоволення позову відсутні.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
З огляду на встановлену статтею 204 Цивільного кодексу України презумпцію правомірності правочину, суд приймає Договір як належну підставу для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Суд звертає увагу на положення частин 2, 3 статті 632 Цивільного кодексу України, за якими зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, тоді як зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Обґрунтовуючи наявність правових підстав для стягнення з відповідача заявленої суми грошових коштів позивач посилається на встановлені в Акті ревізії Північним офісом Держаудитслужби обставини завищення
Суд зазначає, що акт ревізії - це документ про результати проведеної перевірки (аудиту), який є носієм дій з фінансового контролю та інформації про виявлені недоліки саме позивача, а не відповідача, а тому може нести негативні наслідки саме для Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва».
При цьому акти ревізії та документальних перевірок не мають обов`язкового характеру та не можуть оспорюватися в суді.
Крім того, акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт перевірки, як вже зазначалося, є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.
За умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.05.2018 у справі №922/2310/17 та у постанові Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №922/59/19.
До того ж акт ревізії не може встановлювати обов`язкових правил для сторін за господарсько-правовим договором в силу статті 19 Господарського кодексу України, яка прямо забороняє втручання та перешкоджання господарській діяльності з боку контролюючих органів державної влади.
Отже, акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти чи сплатити штрафні санкцій за неналежне виконання умов договору.
Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.
Тобто укладання сторонами у справі Договору №32-ТНКР/ДГЗ від 17.08.2021, дії сторін по виконанню його умов, у тому числі надання відповідних послуг та їх оплата є підтвердженням того, що сторони перебували у договірних відносинах.
Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась, тобто саме позивача у справі.
Зазначений акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт.
Відтак акт ревізії сам по собі не може бути достатнім доказом порушення відповідачем зобов`язань за Договором №32-ТНКР/ДГЗ від 17.08.2021.
При цьому, суд зазначає, що звіт внутрішнього аудиту може бути підставою для вжиття відповідних заходів реагування, у тому числі притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому чинним законодавством порядку, а не для встановлення певного зобов`язання у межах господарсько-договірних відносин.
Однак, судом встановлено, що у п. 6.3 Договору №32-ТНКР/ДГЗ від 17.08.2021 сторони погодили, що у разі виявлення будь-якою третьою стороною, яка діє в межах своїх повноважень, у тому числі контролюючими органами або їх уповноваженими представниками, завищень вартості виконаних будівельно-монтажних робіт по Об`єкту, завищень вартості матеріалів, обладнання тощо, Виконавець повертає Замовнику кошти, в розмірі, зазначеному в акті контрольного обміру протягом 5-ти (п`яти) банківських днів з дати отримання від Замовника відповідної письмової вимоги.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 Цивільного кодексу України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».
Тлумачення пункту 3 статті 3, статті 627 Цивільного кодексу України свідчить, що свобода договору має декілька складових. Зокрема, свобода укладання договору; у виборі контрагента, виду договору, визначенні умов договору, форми договору. При реалізації принципу свободи договору слід враховувати вимоги Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Тобто законодавець, закріплюючи принцип свободи договору, встановив і його обмеження. Причому останні є одночасно й межами саморегулювання. Вони передбачені в абзаці 2 частини третьої статті 6 Цивільного кодексу України, згідно з якою сторони не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства в разі існування однієї з таких підстав:
наявності в акті цивільного законодавства прямої вказівки про неможливість сторін відступати від його імперативного положення (наприклад, згідно частини п`ятої статті 576 Цивільного кодексу України предметом застави не можуть бути вимоги, які мають особистий характер, а також інші вимоги, застава яких заборонена законом);
якщо зі змісту акту цивільного законодавства випливає обов`язковість його положень, яка може мати вигляд вказівки в акті цивільного законодавства на нікчемний характер відступу від його положень, або виражатися за допомогою інших правових засобів (наприклад, таким буде припис абзацу 2 частини першої статті 739 Цивільного кодексу України, що умова договору, відповідно до якої платник безстрокової ренти не може відмовитися від договору ренти, є нікчемною);
якщо це випливає із суті відносин між сторонами. Ця підстава не є логічним закінченням абзацу 2 частини третьої статті 6 Цивільного кодексу України. Такі міркування зумовлені тим, що стаття 6 Цивільного кодексу України присвячена регулюванню співвідношення актів цивільного законодавства й договору, а не їх кореляції із сутністю відносин між сторонами. Адже сутність цих відносин полягає в їх договірному характері. Тому її застосовування фактично можливе тільки за наявності будь-якої з двох попередніх підстав, тобто прямої вказівки, або ж якщо обов`язковість положень акту цивільного законодавства слідує з його змісту.
В даному випадку, реалізуючи принцип свободи договору, відповідач погодився з умовами Договору №32-ТНКР/ДГЗ від 17.08.2021, де визначено, що у разі виявлення будь-якою третьою стороною, яка діє в межах своїх повноважень, у тому числі контролюючими органами або їх уповноваженими представниками, завищень вартості виконаних будівельно-монтажних робіт по Об`єкту, завищень вартості матеріалів, обладнання тощо, Виконавець повертає Замовнику кошти, в розмірі, зазначеному в акті контрольного обміру протягом 5-ти (п`яти) банківських днів з дати отримання від Замовника відповідної письмової вимоги.
Так як договір є обов`язковим для виконання сторонами, відповідач зобов`язаний відшкодувати кошти в сумі виявленого контролюючими органами завищення вартості виконаних робіт відповідно до чинного законодавства України.
У Довідці від 13.09.2014, яка є додатком №17 до акту ревізії Північного офісу держаудитслужби, встановлено завищення вартості послуг за Договором №32-ТНКР/ДГЗ від 17.08.2021 на суму 9277,79 грн.
Отже, оскільки актом ревізії встановлено завищення Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідна виробничо-технічна агенція «Стратегія регіонального розвитку» вартості послуг по Договору №32-ТНКР/ДГЗ від 17.08.2021 на суму 9277,79 грн, а умовами вказаного договору визначено, що такі обставини зобов`язують відповідач повернути суму завищення, то вказана сума грошових коштів підлягає стягненню з відповідача.
При цьому, позивачем долучено до позовної заяви копію листа від 03.10.2024 про повернення вказаної суми грошових коштів та докази її надсилання і отримання відповідачем (долучені до відповіді на відзив).
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Судовий збір покладається на відповідача у зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).
Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, 
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідна виробничо-технічна агенція «Стратегія регіонального розвитку» (01601, м. Київ, вул. Велика Житомирська, буд. 9; ідентифікаційний код: 35829997) на користь Комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення м. Києва «Київміськсвітло» (03680, м. Київ, вул. Машинобудівна, буд. 40; ідентифікаційний код: 03360905) грошові кошти у сумі 9277 (дев`ять тисяч двісті сімдесят сім) грн 79 коп. та судовий збір у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп.
3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.
Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Суддя О.М. Спичак