УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/4023/26 Головуючий у 1-й інст. Біднина О. В. 
Категорія 57 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М., 
суддів: Павицької Т.М., Бондар О.О.,
за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №295/4023/26 за позовом  ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 16 березня 2026 року, яка постановлена під головуванням судді Біднини О.В. у м.Житомирі,

у с т а н о в и в:

У березні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради. Просить: прийняти до розгляду позовну заяву про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів, порушеннями законодавства при складанні проєкту рішення про відмову, так як спір має приватноправовий характер, оскільки до порушення приватного права призвели порушення законодавства суб`єктом владних управлінських повноважень при виконанні своїх службових обов`язків; прийняти клопотання, що вона ( ОСОБА_1 ) бажає захищати порушені цивільні права та інтереси за правилами цивільного судочинства та позовну заяву подає, керуючись своїми цивільними правами, які гарантуються ст.55 Конституції України; прийняти зміст та обґрунтування 21 випадку порушення законодавства, які мають ознаки протиправних дій, із зазначенням суті вчинених випадків, якими порушені цивільні права; прийняти пояснення стосовно відшкодування моральної шкоди, заподіяної 21 випадком недодержання вимог, встановлених законом, які визивали душевні страждання; прийняти пояснення стосовно розміру моральної шкоди та відшкодувати моральну шкоду за вчинення 21 випадків незаконних рішень, дій чи бездіяльності в сумі 250 000 грн.
Свої вимоги обґрунтувала тим, що Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради вчинив численні випадки порушення законодавства при складанні проєкту рішення про відмову, які призвели до вчинення незаконних рішень, дій, до порушення її ( ОСОБА_1 ) цивільних прав та інтересів. Зокрема: незаконна відмова надати висновок стосовно розгляду клопотання від 27 листопада 2015 року та погодження місця розташування земельної ділянки; незаконна відмова розглянути клопотання від 27 листопада 2015 року в строк, встановлений частиною сьомою ст.118 ЗК України, так як проєкт рішення про відмову з додатком «Списки…яким відмовлено», в якому ОСОБА_1 у пункті 64 відмовлено, оприлюднено 15 березня 2019 року, тобто через 43 місяці; незаконна відмова згідно з п.8 частини першої ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» скласти висновок спеціалістів щодо попереднього розгляду клопотання від 27 листопада 2015 року з додатком, оскільки листом від 04 вересня 2019 року №25/Д-313із повідомлено «відсутнє в чинному законодавстві» з підписом директора департаменту; незаконний виклад висновку в листі від 04 вересня 2019 №25/Д-313із, витяг «Поняття висновку департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради при розгляді клопотання щодо відведення земельної ділянки відсутнє в чинному законодавстві України, так як такий висновок» - це порушення законодавства, невідповідність висновку вимогам п.8 частини першої ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункту 5.29 «Положення про департамент містобудування»; незаконна відмова по клопотанню від 27 листопада 2015 року скласти висновок спеціалістів стосовно опрацювання доданих до клопотання документів згідно з чинного законодавства; незаконне складання проєкту рішення про відмову з додатком «Списки…яким відмовлено», в якому ОСОБА_1 у пункті 64 відмовлено, без врахування висновку спеціалістів стосовно опрацювання клопотання від 27 листопада 2015 року; незаконна відмова мати не заборонені законом цивільні права розглянути документи долучені до клопотання від 27 листопада 2015 року при складанні проєкту рішення про відмову з додатком «Списки…яким відмовлено», в якому ОСОБА_1 у пункті 64, а саме: викопіювання зі схеми на якій зазначене бажане місце земельної ділянки, викопіювання з ген.плану, акт обстеження від 30 квітня 2013 року, лист від 18 вересня 2015 року №25/Д-705-6, фотографія забудови пров.1-го Винокурного, висновок №72/2013 ГК «Хмільники»; незаконне складання, оформлення проєкту рішення про відмову з додатком «Списки…яким відмовлено», в якому ОСОБА_1 у пункті 64 відмовлено, так як вчинені порушення, а саме: на проєкті рішення відсутня дата складання проєкту, на записі суті проєкту відсутній запис «проєкт рішення про відмову», незаконне внесення до проєкту рішення про відмову висновку «Контроль за виконанням даного рішення покласти на заступника міського голови…», це не входить у повноваження департаменту, незаконне внесення до проєкту рішення про відмову висновку «Міський голова…С.І.Сухомлин», оскільки ОСОБА_2 проєкт рішення про відмову не складав, відсутній підпис автора проєкту рішення про відмову, незаконно оформлений додаток «Списки…яким відмовлено», так як відсутня дата до якого проєкту рішення додаток; незаконне внесення до проєкту рішення про відмову висновку «Вирішила: Відмовити громадянам у наданні дозволу на розроблення документа з землеустрою згідно з додатком», так як такі дії не входять до повноважень Департаменту містобудування та земельних відносин, оскільки рішення по проєкту – це повноваження сесії міської ради; незаконна відмова врахувати, що на даній території рішенням 15 сесії, 21 червня 2012 року №400 наданий дозвіл на складання проєкту на суміжну земельну ділянку площею 1,20 га, на якій самовільно збудовано 210 гаражів по АДРЕСА_1 ; незаконна відмова врахувати, що на даній території рішенням сесії міської ради від 28 травня 2003 року №193 передана у приватну власність суміжна земельна ділянка площею 0,1000 га по АДРЕСА_2 під житлове будівництво; незаконна відмова врахувати, що на даній території рішенням сесії міської ради від 28 травня 2003 року №193 передана у приватну власність суміжна земельна ділянка площею 0,0903 га по АДРЕСА_3 , під садівництво; незаконний виклад висновку, як підставу відмови «План зонування території міста Житомира, затверджений рішенням міської ради від 04 квітня 2017 року №579. Невідповідність містобудівній документації відповідно до Плану зонування…» - це незаконний висновок, так як незаконне застосування плану зонування від 04 квітня 2017 року при розгляді клопотання від 27 листопада 2015 року, а листом від 26 лютого 2021 року №25/Д-117із повідомила міська рада, що зонування території було відсутнє; незаконний виклад висновку, як підставу відмови «Земельна ділянка розташована в зоні мішаної багатоповерхової забудови та громадської забудови (Ж-4)» - незаконний висновок, так як міська рада в листі зазначила, що детальний план території не розроблявся та не затверджувався; незаконний виклад, що земельна ділянка розташована в зоні мішаної багатоповерхової забудови, як підставу відмови, так як такий висновок не відповідає фактичній забудові, яка забудована одноповерховими забудовами; незаконне застосування, як підставу відмови план зонування (Ж-4), оскільки (Ж-4) – це територія всього мікрорайону «Хмільники», (Ж-4) не відповідає затвердженому 30 листопада 2016 року №454 генеральному плану, на якому є садибна територія, а на (Ж-4) її немає; незаконний виклад висновку, як підставу відмови «частина земельної ділянки розташована в зоні вулиць в «червоних ліній» (ТР-2), так як міська рада в листі від 26 лютого 2021 року зазначила, що окремого рішення про затвердження червоних ліній у зв`язку із прийняттям рішення міської ради від 30 листопада 2016 року №454 «Про затвердження генерального плану міста Житомира» не приймалося; незаконний виклад висновку, як підставу відмови «в червоних» лініях (ТР-2) – це незаконний висновок, так як план «червоних» ліній (ТР-2) не відповідає затвердженому плану «червоних» ліній 09 грудня 2005 року; незаконний виклад висновку, що частина земельної ділянки розташована в зоні вулиць в «червоних» лініях (Т-2), оскільки не розташована частина в зоні «червоних» ліній вулиць; незаконний виклад висновку, як підставу відмови, що земельна ділянка знаходиться в санітарно-захисній зоні об`єктів транспорту – такий висновок незаконний, оскільки до 30 листопада 2016 року зонування на території міста Житомира було відсутнє, окремого рішення міської ради щодо затвердження плану обмежень земельних ділянок, які знаходяться в санітарно-захисній зоні транспорту не приймалося; незонне подання на розгляд 49 сесії 20 червня 2019 року №1501 проєкту рішення про відмову з додатком «Списки…яким відмовлено», в якому ОСОБА_1 у пункті 115, а оприлюднювався проєкт рішення про відмову з додатком «Списки…яким відмовлено» в якому ОСОБА_1 у пункті 64. Допущення порушень у двадцяти одному випадку недодержання вимог, встановлених законом, заподіяли їй душевні страждання – це емоції людини, змістом яких є душевний біль, муки, розчарування, відчуття несправедливості та інші негативні переживання, які визивали погіршення стану її здоров`я. Погіршення здоров`я, душевні страждання позбавляли її можливостей у реалізації її звичок та бажань, що сприяло погіршенню відносин з оточуючими людьми та інші негативні наслідки, які призвели до погіршення її життєвих зв`язків, які вимагали від неї додаткових зусиль для організації її життя.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 16 березня 2026 року у відкритті провадження у справі відмовлено на підставі п.1 частини першої ст.186 ЦПК України. У мотивувальній частині ухвали роз`яснено, що розгляд справи віднесено до юрисдикції Житомирського окружного адміністративного суду.

Не погодившись із вказаною вище ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить: прийняти до розгляду апеляційну скаргу, ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 16 березня 2026 року, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, позбавляє права захищати в суді порушені цивільні права та інтереси, скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; прийняти зміст обґрунтування апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що суд першої інстанції вчинив випадки порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали від 16 березня 2026 року. Зокрема: незаконна зміна суті позовної заяви; невідповідність висновку в ухвалі висновку зазначеного у вимозі 1; невідповідність висновку зазначеному в ухвалі висновку у вимозі 3; невідповідність висновку зазначеному в ухвалі висновку у вимозі 4; незаконна відмова розглянути та врахувати суть 21 випадку порушень законодавства, які призвели до вчинення незаконних рішень; незаконна відмова розглянути та врахувати суть вимоги 2 позовної заяви; незаконний виклад в ухвалі тлумачення 34 висновків із Законів України, які взагалі не підлягають застосуванню; незаконна відмова при розгляді питання про відкриття провадження застосувати вимоги чинного законодавства, які підлягають застосуванню; суддя незаконно відмовила врахувати лист виконавчого комітету Житомирської міської ради, як доказ порушення законодавства, що клопотання від 27 листопада 2015 року станом на 28 березня 2019 року, тобто через 40 місяців не розглянуто; незаконно змінила суть позовної заяви та незаконно відмовила розглянути та врахувати висновок, зазначений у вимозі 2; незаконно змінила суть позовної заяви, зазначено у вимозі 1; незаконно відмовила розглянути висновок, зазначений у вимозі 2; суддя Біднина О.В. вчинила істотне порушення норм процесуального права, оскільки незаконно відмовила їй ( ОСОБА_1 ) мати не заборонені законом цивільні права розглянути вимоги 2,3 позовної заяви; незаконна відмова розглянути вимоги позовної заяви вказують, що такий висновок судді це вчинення нікчемного правочину; незаконно змінила суть позовної заяви і в судді немає згідно з законами України таких повноважень; неповно з`ясувала обставини вимоги 11 позовної заяви; незаконна відмова розглянути та врахувати всі вимоги позовної заяви, а наведені в апеляційній скарзі 15 випадків порушення норм процесуального права вказують на наявність підстав для визнання згідно з частиною першою ст.27 ЦК України такого висновку правочином нікчемним; невідповідність висновків про суть позовної заяви, зазначених в ухвалі; суддя Біднина О.В. при розгляді питання про відкриття провадження вчинила 19 випадків порушення норм процесуального права, що спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд, на доступ до правосуддя, суддя Біднина О.В. незаконно відмовила їй ( ОСОБА_1 ) мати незаборонені законом цивільні права розглянути всі вимоги позовної заяви і позбавила права захищати в суді порушені цивільні права та інтереси, вчинені відповідачем 21 випадком порушення законодавства при складанні проєкту рішення про відмову.

Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу приписів частини третьої ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися. За положеннями частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша ст.19 ЦПК України).

Відповідно до частин першої ст.15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Отже, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст.16 ЦК України.

Законодавець у частині першій ст.16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Так, частиною другою ст.16 ЦК України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За таких обставин, правом звернення до суду із позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів та, відповідно, таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить чинному законодавству, договору та має бути ефективним.

Відповідно до приписів п.1 частин першої ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною першою ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Окрім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої ст.4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За правилами п.1 частини першої ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої ст.4 КАС України).

Отже, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їхні права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Водночас, визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Відмовляючи у відкритті провадження у цій справі, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивач оскаржує рішення (дії, бездіяльність) суб`єкта владних повноважень, а тому правовідносини, які виникли між сторонами, є адміністративно-правовими, а справа підлягає розгляду за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства. Наразі між сторонами речові приватноправові відносини не виникли.

Із змісту позовної заяви слідує, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з незгодою позивача з проєктом рішення, який стосується відмови в наданні їй дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки за заявою від 27 листопада 2015 року. Тобто, спір не пов`язаний із захистом права власності чи іншого речового права позивача на певну земельну ділянку в місті Житомирі. Окрім того, спірні правовідносини виникли між позивачем та суб`єктом владних повноважень - Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради на виконання владних управлінських функцій при розгляді звернення, а тому спірні правовідносини не носять приватноправового характеру.

Законність таких дій департаменту органу місцевого самоврядування підлягає перевірці адміністративним судом, а вирішення питання про відшкодування моральної шкоди залежить від оцінки судом дій відповідача як суб`єкта владних повноважень.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 21 березня 2018 року в справі №536/233/16-ц, від 03 жовтня 2018 року в справі №820/4149/17, від 28 листопада 2018 року в справі №820/4439/17 висловлювала правову позицію про те, що якщо особа звертається до відповідних органів місцевого самоврядування із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких ці органи приймають відповідні рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції в сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

За таких обставин, між сторонами речові приватноправові відносини не виникли.

При визначенні предметної та суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Підсумовуючи викладене вище, висновок суду першої інстанції про те, що спір у цій справі є публічно-правовим та підпадає під юрисдикцію адміністративного суду є правильним, оскільки стосується спору фізичної особи з суб`єктом владних повноважень, предметом якого є перевірка законності діянь останнього при здійсненні ним владних управлінських функцій. 

Відшкодування моральної шкоди залежить від вирішення публічно-правового спору, а тому також підлягає розгляду адміністративним судом за правилами частини п`ятої ст.21 КАС України.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 на підставі п.1 частини першої ст.186 ЦПК України.

Решта доводів апеляційної скарги ґрунтується на помилковому тлумаченні норм матеріального та процесуального права і з огляду на викладене вище додаткового правового обґрунтування не потребує. 

Відповідно до змісту ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Ухвала відповідає вимогам чинного процесуального законодавства та залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 16 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: