Справа № 675/313/26 
Провадження № 2-а/675/13/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"01" травня 2026 р. м. Ізяслав
Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Короля О.В., за участю секретаря судового засідання Беліци М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в місті Ізяслав Хмельницької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (по тексту рішення - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6668845 від 14.02.2026 та закриття провадження у справі.
Крім цього позивач просив стягнути на свою користь з відповідача сплачений ним штраф за вчинення вказаного адміністративного правопорушення, внесеного виключно з підстав уникнення блокування рахунків, подвоєння суми або передачі справи до виконавчої служби.
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області замінено неналежного відповідача - Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції на належного відповідача - Департамент патрульної поліції.
Позовні вимоги обгрунтовані наступними обставинами.
Так, позивач вказує, що 14.02.2026 інспектором 2 взводу 3 роти полку – 1 управління патрульної поліції в місті Києві лейтенантом поліції Коренем О.А. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі правопорушення серія ЕНА №6668845 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 127 КУпАП, в якій зазначено, що «14.02.2026 22:44:10 м. Київ, вулиця Саперне поле Пішохідному перейшов дорогу у невстановленому місті чим порушив п. 4.7 ПДР – порушення пішоходами правим переходу проїзної частини». Згідно вказаної постанови на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 255 грн.
При цьому, за його покликанням, листом від 20.02.2026 № 137-зі/41/11/4/02-2025 управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції надало копії постанови серія ЕНА № 6668845, та поінформувало, що за адресою вчинення правопорушення відсутні камери комплексної системи відеоспостереження міста Києва, які могли б зафіксувати зазначену подію. 
Вказує і те, що 28.02.2026 було сплачено штраф по даній постанові. При цьому сплата штрафу не являється визнанням вини, а є вимушеним кроком, щоб уникнути блокування рахунків, подвоєння суми або передачі справи до виконавчої служби.
Як зазначає позивач оскаржувана постанова не містить викладу обставин щодо місця скоєння правопорушення в частині, що стосується встановлення обставин за якими було визначено, що перехід пішоходом проїзної частини відбувся саме у невстановленому місці. Постанова не містить викладу обставин, що визначають місце перетину пішоходом проїзної частини саме як невстановлене. 
На думку позивача, аналізуючи обставини справи, можна дійти до висновку, що відсутня об`єктивна сторона правопорушення, а отже відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП, за вчинення якого його було притягнуто до адміністративної відповідальності.
01.05.2026 представником відповідача через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, який судом у відповідності до вимог процесуального закону, з урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи.
У своєму відзиві представник відповідача просить в задоволенні вказаного позову відмовити повністю з огляду на його необгрунтованість та безпідставність.
Як вважає представник відповідача необхідно звернути увагу, що оскаржувана у справі постанова прийнята з дотриманням вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та Закону України «Про Національну поліцію». 
Щодо позовної вимоги про стягнення сплаченого штрафу в сумі 255,00 грн., то просить врахувати, що відповідач не є отримувачем коштів, сплачених позивачем відповідно до оскаржуваної постанови.
Позивач та представник відповідача у судове засідання 01.05.2026 не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надіслали на адресу суду заяви про розгляд справи без їх участі.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Як судом встановлено, відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №6668845 від 14.02.2026, складеної інспектором 2 взводу 3 роти полку – 1 управління патрульної поліції в місті Києві лейтенантом поліції Коренем О.А. позивача – ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП, застосовано до нього стягнення в виді штрафу в сумі 255, 00 грн. 
Згідно оскаржуваної постанови, позивач – ОСОБА_1 14.02.2026 о 22 год. 44 хв. в м. Києві по вулиці Саперне Поле, перейшов дорогу у невстановленому місці, чим порушив п. 4.7 Правил дорожнього руху - порушення пішоходами правил переходу проїзної частини та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 127 КУпАП. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання та регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінетом Міністрів України від 10.10.2001 №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За п. 1.3. Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).
Згідно з пунктом 1.5 ПДР дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.
Згідно зістаттею 222 КУпАП органи Національної поліції, серед іншого, розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушенняправил дорожнього руху (ч. 1 ст. 127 КУпАП, зокрема). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Надаючи оцінку правомірності рішення відповідача в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127 КУпАП, суд виходить з такого.
Відповідно до п. 4.7. ПДР пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутностіна перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.
У диспозиції ч. 1 ст. 127 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за непокору пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху.
Отже, для притягнення позивача до відповідальності необхідно встановити, що він порушив правила переходу проїзної частини.
Суд вказує, що предметом судового дослідження у спірних правовідносинах є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За правилами ч. ч. 1, 3 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Крім того, даною постановою зазначено - судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.
Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожньогорухупрацівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема, відеозапис події тощо.
Також Верховний Суд в постанові від 23.10.2019 у справі № 357/10134/17 звертає увагу на приписи статті 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.
Відповідно до постанови Верховного суду від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, відсутність у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності інформації про фіксацію правопорушення є підставою для висновку про порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Пункт 1 статті 247 КУпАП вказує на те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до частини першої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.
Частина 1 статті 9 КУпАП визначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Суд констатує, що відповідачем не надано, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази, згідно з переліком ст. 251 КУпАП, що свідчили б про наявність викладеного в оскаржуваній постанові порушення або які б свідчили про те, що інспектором під час розгляду адміністративної справи здійснено заходи щодо збирання та оцінки цих доказів у встановленому законодавством порядку, відео з нагрудної камери поліцейського в матеріалах справи відсутні та відповідачем не долучено, що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.
Покликання відповідача на те, що постанова була винесена 14.02.2026, що з урахуванням 30- денного строку зберігання відеозаписів унеможливлює надати для суду відеозапис з нагрудної камери поліцейського, не виключає обов`язку надання доказів наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача покладається на відповідача.
На думку суду, відповідач не надав належні та допустимі докази щодо підтвердження порушення позивачем п. 4.7 Правил дорожнього руху, а саме порушення пішоходами правил переходу дороги проїзної частини, як власне, і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП.
За наведених обставин суд вважає, що відповідач не надав суду жодних належних і допустимих, у розумінні ст. 72 КАС України, доказів, які б підтверджували правомірність винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та не спростував тверджень позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.
Суд зауважує, що відповідач мав можливість реалізувати свої процесуальні права і доводити правомірність своїх дій на стадії судового розгляду справи, судом було забезпечено відповідачу право на подання до суду відзиву на позовну заяву, останній таким правом скористався, однак не надав суду доказів, в спростування обставин, викладених у позовній заяві, та які підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП.
Єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення.
Однак, суд вважає, що зазначена постанова є предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ, за відсутності інших доказів на підтвердження обставин, вказаних в оскаржуваній постанові (постанова Верховного суду від 26.04.2018 у справі №338/1/17, провадження №К/9901/15804/18).
Беручи до уваги наведене, а також те, що будь-яких належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 127 КУпАП, відповідачем до суду надано не було, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині скасування оскаржуваної постанови, а отже, про необхідність їх задоволення в цій частині.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
З огляду на викладене, з врахуванням з`ясованих фактичних обставин по справі та досліджених доказів, суд приходить до висновку, що оспорювана постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю, оскільки фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення, не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожньогоруху і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення, доводи позивача, якими він заперечує правомірність складеної постанови відповідачем не спростовані.
У іншій частині заявлених позовних вимог, зокрема, і щодо стягнення з відповідача на користь позивача, сплаченого ним штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 127 КУпАП згідно оскаржуваної в даній справі постанови, то підстави для їх задоволення відсутні.
Так, необхідно врахувати, що у своїй постанові Велика Палата Верховного Суду від 08.08.2023 у справі №910/5880/21 зазначила, що суд може стягнути на користь платника сплачену до Державного бюджету України суму адміністративно-господарського штрафу після того, як підстава такого перерахування відпала. У разі скасування судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексу України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, що утримуються в бюджеті без достатньої правової підстави.
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, підлягає стягненню з Департаменту патрульної поліції на користь позивача сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 665 гривень 60 копійок.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 33, 127, 247, 251, 283, 293 КУпАП, ст.ст. 90, 72, 77,139, 227, 228, 241-246, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6668845 від 14.02.2026 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 127 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 255, 00 гривень.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.
У решті позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень - Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646, вулиця Федора Ернста, будинок 3, м. Київ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 01.05.2026.

Суддя Олександр Король