ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

20 травня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/846/26	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Печерського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов, визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:

24 квітня 2026 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Печерського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відповідач) у якому позивач просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову № 78262181 про результати перевірки виконавчого провадження від 22.04.2026 року; 
- визнати протиправною та скасувати постанову про скасування процесуального документу від 22.04.2026 року, ВП № 78262181, якою скасовано документ «Постанова про відкриття виконавчого провадження» від 04.06.2025, що видав ОСОБА_2 ;
- визнати протиправною та скасувати постанову про скасування процесуального документу від 22.04.2026 року, ВП № 78262181, якою скасовано документ «Постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій» від 04.06.2025, що видав ОСОБА_2 ; 
- визнати протиправною та скасувати постанову про скасування процесуального документу від 22.04.2026 року, ВП № 78262181, якою скасовано документ «Постанова про накладення штрафу» від 02.07.2025, що видав ОСОБА_2 ;
- визнати протиправними дії відповідача щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, оформлені повідомленням б/н від 22.04.2026 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, виготовленим головним державним виконавцем Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Яворською Катериною Вікторівною;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невжиття дій, передбачених ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» в період часу з 02.07.2025 року по дату подання даного адміністративного позову, а саме – не надсилання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вжиття заходів примусового виконання рішення;
- зобов`язати відповідача вжити передбачених відповідним законодавством України заходів щодо виконання виконавчого документу – виконавчого листа № 360/707/24, виданого 30.01.2025 року Луганським окружним судом.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30 серпня 2024 року Луганським окружним адміністративним судом винесено рішення у справі № 360/707/24, яким, визнано протиправною та скасовано постанову військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, оформлену витягом з протоколу засідання військово-лікарської комісії від 07 червня 2024 року № 4610, зобов`язано Центральну військово лікарську комісію Збройних Сил України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 16 травня 2024 року на постанову військово-лікарської комісії Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», оформлену довідкою військово-лікарської комісії від 15 травня 2024 року № 12290, з прийняттям постанови відповідно до вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, та з урахуванням висновків суду, наведених в цьому рішенні.
За вищезазначеним рішенням суду позивачем був отриманий виконавчий лист, який було надано для виконання відповідачу. 
Згідно постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження від 04.06.2025 року, ВП № 78262181, було відкрите виконавче провадження. 
Згідно постанови відповідача про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 04.06.2025 року, ВП № 78262181, боржнику визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. 
Згідно постанови відповідача про накладення штрафу від 02.07.2025 року ВП № 78262181, за невиконання рішення суду на боржника накладено штраф в розмірі 5100,00 та попереджено про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду.
Більше ніж через дев`ять місяців після прийняття вищевказаних постанов, начальником Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Бєляєвим Б.Є. ухвалена постанова № 78262181 про результати перевірки виконавчого провадження від 22.04.2026 року. 
Відповідно до зазначеної постанови визнано дії старшого державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Овсюк М.А. такими, що суперечать п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження 78262181, прийняту державним виконавцем Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Овсюк М. А. від 04.06.2025.
В цей же день начальником Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Бєляєвим Б.Є. ухвалена постанова про скасування процесуального документу, а саме: постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.06.2025, постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 04.06.2025, постанову про накладення штрафу від 02.07.2025. 
Також головним державним виконавцем Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Яворською К.В. було складено повідомлення від 22.04.2026 року б/н про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.
Всі постанови відповідача, ухвалені 22.04.2026 року, позивач вважає протиправними, такими, що винесені з порушеннями чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою суду від 29.04.2026 відкрито провадження у справі та визначено здійснювати її розгляд у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, на підставі матеріалів справи) з урахуванням особливостей провадження у справах щодо рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, встановлених статтею 287 КАС України.
11.05.2026 позивачем надано додаткові пояснення в яких зазначив, що самостійна ініціатива посадової особи Департаменту ДВС щодо перевірки матеріалів виконавчого провадження, оцінки правомірності дій державного виконавця чи скасування його постанови виходить за межі наданих законом повноважень і є проявом ultra vires («поза межами повноважень»). Просив суд взяти до уваги при ухваленні рішення висновки Верховного Суду, викладені в Постанові ВП ВС від 8 квітня 2026 року у справі № 127/6664/14-ц.
13.05.2026 відповідач подав до суду відзив, у якому зазначив, що на примусовому виконанні у Печерському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № 78262181 з примусового виконання виконавчого листа № 360/707/24, виданого 30.01.2025 Луганським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 16.05.2024 на постанову військово-лікарської комісії Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», оформлену довідкою військово-лікарської комісії від 15.05.2024 № 12290, із прийняттям постанови відповідно до вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, та з урахуванням висновків суду, наведених у рішенні суду.
04.06.2025 старшим державним виконавцем Овсюк М.А., керуючись статтями 3, 4, 24–27 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження та постанову про накладення штрафу.
До Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшли листи від боржника Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України щодо скасування заходів примусового виконання, а саме: вих. № 598/2/16206 від 08.07.2025 та вих. № 598/7336 від 26.03.2026.
28.07.2025 року на адресу Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшла заява ОСОБА_1 щодо вчинення виконавчих дій з додатками. До заяви стягувача надано повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 21.05.2025 вих.№13063/3.1-32 виданого Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), яким встановлено: Згідно виконавчого документу за підвідомчістю належить виконанню відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Згідно п.10 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу.
Згідно Наказу № 402 МОУ Про затвердження Положення про військово лікарську експертизу в Збройних Силах України п. 2.3.1. ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.
Згідно п. 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень яку затверджено наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими: боржниками є Апарат Верховної Ради України, Офіс Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Офіс Генерального прокурора, обласні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада правосуддя, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи, а також розташовані у місті Києві територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи.
Постановою №78262181 про результати перевірки виконавчого провадження від 22.04.2026 року встановлено: Визнати дії старшого державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Овсюк М.А. такими, що суперечать п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження 78262181, прийняту державним виконавцем Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Овсюк М.А. від 04.06.2025».
22.04.2026 року головним державним виконавцем Яворською К.В., керуючись п.10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.
Оригінал повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання та оригінал виконавчого листа №360/707/24 від 30.01.2025 року було направлено на адресу стягувача ОСОБА_1 за трекінгом відправлень 0101141597419.
На підставі викладено відповідач просив дії державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України визнати законними та винести рішення відповідно до норм чинного законодавства. 
18.05.2026 позивачем подано відповідь на відзив, у якій додатково зазначено, що твердження відповідача про відсутність у державному реєстрі інформації щодо юридичної особи з кодом 08356179 є неправдивими та спростовуються даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Позивач також зазначив, що норми Закону України «Про виконавче провадження» виключають можливість оскарження боржником рішень, дій або бездіяльності державного виконавця до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, посилаючись при цьому на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 квітня 2026 року у справі № 127/6664/14-ц.
Крім того, у пункті 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5), Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України відсутня серед переліку органів влади.
Зазначеним відзивом відповідач, на думку позивача, підтвердив неправомірність своїх дій та бездіяльності, уточнивши обставини вчинення відповідних дій та бездіяльності. У зв`язку з викладеним позивач просив позовні вимоги задовольнити.
Дослідивши матеріали справи в електронній формі та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72–77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд установив.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року у справі № 360/707/24, яке залишене без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2025, визнано протиправною та скасовано постанову військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, оформлену витягом з протоколу засідання військово-лікарської комісії від 07 червня 2024 року № 4610, зобов`язано Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України (далі – ЦВЛК) повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 16 травня 2024 року на постанову військово-лікарської комісії Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», оформлену довідкою військово-лікарської комісії від 15 травня 2024 року № 12290, з прийняттям постанови відповідно до вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, та з урахуванням висновків суду, наведених в цьому рішенні.
30.01.2025 Луганським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист.
21.05.2025 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Боярчуком Олександром Владиславовичем розглянуто заяву від 25.03.2025 щодо примусового виконання виконавчого листа №360/707/24 виданого Луганським окружним адміністративним судом 30.01.2025 та, керуючись п.10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (згідно виконавчого документа за підвідомчістю належить виконанню відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України).
03.06.2025 за вх.№14069 Печерським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України було зареєстровано заяву ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження та оригінал виконавчого листа №360/707/24 від 30.01.2025.
04.06.2025 старшим державним виконавцем Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Овсюк Мар`яною Андріївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 360/707/24, виданий 30.01.2025 Луганським окружним адміністративним судом про зобов`язання Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 16 травня 2024 року на постанову військово-лікарської комісії Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», оформлену довідкою військово-лікарської комісії від 15 травня 2024 року № 12290, з прийняттям постанови відповідно до вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, та з урахуванням висновків суду, наведених в цьому рішенні.
Вказаною постановою боржнику - Центральній військово-лікарській комісії Збройних Сил України запропоновано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
04.06.2025 старшим державним виконавцем Овсюк М.А., керуючись статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.
02.07.2025 старшим державним виконавцем Овсюк М.А., керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.
За вих. № 598/2/16206 від 08.07.2025 від боржника - Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України на адресу Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) надійшла скарга щодо відкриття виконавчого провадження, оскільки ЦВЛК ЗС України відповідно до підпункту 2.3.1 глави 2 розділу І Положення про військову лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 17.11.2008 № 1109/15800 (зі змінами), є органом військового управління який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України. Отже, Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), відповідно до Інструкції не наділений повноваженнями щодо відкриття виконавчих проваджень стосовно органу військового управління, яким є ЦВЛК ЗС України.
Постановою № 78262181 про результати перевірки виконавчого провадження від 22.04.2026 начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України постановлено визнати дії старшого державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Овсюк М.А. такими, що суперечать п.10 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження». Скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження 78262181, прийняту державним виконавцем Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Овсюк М.А. від 04.06.2025. Головному державному виконавцю Яворській К.В. усунути порушення вимог чинного законодавства, шляхом вчинення відповідних виконавчих дій. 
22.04.2026 начальником відділу Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Беляєвим Б.Є. винесено постанову про скасування процесуального документу ВП №78262181, якою скасовано документ «Постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій» від 04.06.2025, що видав ОСОБА_2 при примусовому виконанні виконавчого листа №360/707/24 виданого 30.01.2025 Луганським окружним адміністративним судом.
22.04.2026 головним державним виконавцем Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Яворською Катериною Вікторівною розглянуто заяву щодо примусового виконання виконавчого листа №360/707/24 виданого 30.01.2025 Луганським окружним адміністративним судом та, керуючись п.10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (виконавчий документ пред`явлено не за підвідомчістю).
Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Статтею 1 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до п.10 ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частинами 1, 3 статті 24 №1404-VIII визначено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.
Статтею 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» № 1403-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1403-VIII, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.
Відповідно до ст.6 Закону № 1403-VIII систему органів примусового виконання рішень становлять: Міністерство юстиції України та органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.
Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 затверджено Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка розроблена відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (виконавчих документів) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню (далі - Інструкція №512/5, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Пункт 3 Розділу І Інструкції №512/5 визначає, що органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень); відділи примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень; відділи державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - відділи державної виконавчої служби).
Приписами п. 4 Розділу І Інструкції №512/5 визначено, що: відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, які містять відомості, що становлять державну таємницю, а також рішення, за якими: боржниками є Апарат Верховної Ради України, Офіс Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Офіс Генерального прокурора, Спеціалізована антикорупційна прокуратура, обласні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада правосуддя, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи; сума зобов`язання становить п`ятдесят та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.
У пункті 6 Розділу І Інструкції №512/5 зазначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до п. 4 Розділу ІІІ Інструкції №512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.
З аналізу наведених положень вбачається, що ними визначена підвідомчість передання на виконання виконавчих документів.
Судом встановлено, що боржник — Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України (код ЄДРПОУ 08356179) — знаходиться та здійснює діяльність за адресою: 01113, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 16. Основним видом діяльності є діяльність у сфері оборони (КВЕД 84.22). Керівником юридичної особи є ОСОБА_3 , засновником — Міністерство оборони України.
Суд зазначає, що правовий статус Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України визначається Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі — Положення № 402).
Відповідно до пункту 2.3.1 глави 2 розділу І Положення № 402 Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України є штатним органом військового управління, який функціонує у системі медичного забезпечення Збройних Сил України, здійснює організаційно-методичне керівництво військово-лікарською експертизою та керівництво військово-лікарськими комісіями регіонів.
Отже, ЦВЛК є органом у системі державного військового управління та суб`єктом владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.
Разом з тим, сам по собі статус органу військового управління не є безумовною підставою для віднесення виконавчих документів щодо такого органу до виключної підвідомчості відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
Суд звертає увагу, що вищезазначеним пунктом 4 Розділу І Інструкції №512/5 визначено перелік рішень, які підвідомчі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, зокрема якщо боржниками є центральні органи виконавчої влади, інші органи державної влади та їх посадові особи.
При цьому наведені положення Інструкції №512/5 підлягають застосуванню у системному взаємозв`язку із Законом України «Про виконавче провадження» та не можуть тлумачитися розширено. Інструкція №512/5 є підзаконним нормативно-правовим актом, прийнятим на виконання Закону України «Про виконавче провадження», а тому її положення не можуть встановлювати нові правила підвідомчості виконавчих документів або розширювати компетенцію окремих органів державної виконавчої служби порівняно із законом.
З аналізу наведених норм суд дійшов висновку, що законодавством розмежовано: підвідомчість виконання окремих категорій виконавчих документів; територіальну компетенцію органів державної виконавчої служби та статус боржника як суб`єкта владних повноважень. 
Так, підвідомчість у розумінні пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIII стосується визначення органу державної виконавчої служби, уповноваженого законом на виконання окремої категорії рішень.
Натомість положення статті 24 Закону №1404-VIII регулюють питання територіальної компетенції органу державної виконавчої служби та визначають місце здійснення виконавчих дій.
При цьому структурна належність боржника до системи органів державної влади або військового управління сама по собі не є достатньою підставою для автоматичного висновку про виключну підвідомчість виконавчого документа відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
Інструкція №512/5 не встановлює загального правила, за яким усі виконавчі документи щодо будь-яких органів державного управління або органів у системі Збройних Сил України підлягають виконанню виключно Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
Судом встановлено, що предметом виконання у даній справі є зобов`язання ЦВЛК Збройних Сил України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 16 травня 2024 року на постанову військово-лікарської комісії Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», оформлену довідкою військово-лікарської комісії від 15 травня 2024 року № 12290, з прийняттям постанови відповідно до вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, та з урахуванням висновків суду, наведених в цьому рішенні, пред`являються до виконання у загальному порядку.
Таке судове рішення не пов`язане із стягненням коштів у значному розмірі, не містить відомостей, що становлять державну таємницю, а також не віднесене законом до категорії рішень, виконання яких прямо віднесено до виключної компетенції відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
Крім того, відповідно до частини третьої статті 24 Закону №1404-VIII виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.
Оскільки місцезнаходження боржника по справі (ЦВЛК) та місце виконання рішення знаходяться у місті Києві, звернення стягувача до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві узгоджується з вимогами статті 24 Закону №1404-VIII щодо територіальної компетенції.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявності передбачених законом підстав для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання з мотивів непідвідомчості.
Водночас суд зазначає, що положення пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» регулюють виключно стадію прийняття виконавчого документа до виконання та передбачають можливість його повернення без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.
Як встановлено судом, після пред`явлення позивачем виконавчого документа до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві державним виконавцем 04.06.2025 було відкрито виконавче провадження №78262181, винесено постанову про визначення мінімальних витрат виконавчого провадження, а 02.07.2025 винесено постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду.
Отже, виконавчий документ був прийнятий до виконання, а виконавче провадження фактично здійснювалося.
Суд зазначає, що Закон України «Про виконавче провадження» не містить норми, яка б надавала державному виконавцю право після відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій повторно застосовувати процедуру повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, передбачену пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIII.
Таким чином, навіть за умови наявності порушення правил внутрішньої підвідомчості між органами державної виконавчої служби, відповідач був зобов`язаний діяти виключно у спосіб, прямо передбачений законом.
При цьому негативні наслідки помилкового визначення підвідомчості між структурними підрозділами органів державної виконавчої служби не можуть покладатися на стягувача, який добросовісно реалізував своє право на примусове виконання судового рішення. 
Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 08 квітня 2026 року у справі № 127/6664/14-ц, відповідно до якої Закон України «Про виконавче провадження» не наділяє посадових осіб органів державної виконавчої служби повноваженнями здійснювати перевірку виконавчого провадження та вчиняти процесуальні дії з власної ініціативи поза передбаченою законом процедурою.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що самостійна ініціатива посадової особи органу ДВС щодо вчинення дій у виконавчому провадженні без відповідної процесуальної підстави є виходом за межі наданих законом повноважень (ultra vires) та суперечить частині другій статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
За встановлених у цій справі обставин суд дійшов висновку, що оскаржувані дії (постанови) були вчинені відповідачем поза межами визначених законом повноважень, а тому є протиправними.
Суд також враховує, що оскаржувані рішення прийняті майже через десять місяців після відкриття виконавчого провадження, що суперечить принципу правової визначеності та не відповідає завданню виконавчого провадження щодо своєчасного та ефективного виконання судового рішення.
Суд додатково зазначає, що відповідно до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб органів державної виконавчої служби можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження та іншими заінтересованими особами у судовому порядку, а у випадках, передбачених законом, — у порядку відомчого та адміністративного контролю.
Зазначена норма визначає процесуальний порядок судового та адміністративного оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця як один із механізмів контролю за законністю у сфері виконавчого провадження.
Отже, Закон України «Про виконавче провадження» встановлює визначені законом способи перевірки законності дій органів державної виконавчої служби та реагування на можливі порушення, що виключає можливість здійснення державним виконавцем поза процесуальних дій, не передбачених цим Законом.
Зокрема, Закон не передбачає можливості повторного вирішення питання про прийняття виконавчого документа до виконання або “перезапуску” відповідної стадії виконавчого провадження після його відкриття та вчинення виконавчих дій.
Таким чином, усунення можливих процесуальних порушень у виконавчому провадженні здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом повторного перегляду вже реалізованих процесуальних стадій поза межами встановленої законом процедури.
За таких обставин суд доходить висновку, що постанова про результати перевірки виконавчого провадження від 22.04.2026, постанова про скасування процесуальних документів та повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання прийняті відповідачем не у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження», а тому є протиправними та підлягають скасуванню.
Відповідно до частин першої-другої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина третя статті 242 КАС України).
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно з вимогами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Решті доводів сторін суд не надає оцінку, оскільки вони не впливають на висновки суду та результат розгляду справи.
Частинами 1-2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд, здійснюючи правову оцінку заявлених позовних вимог, виходить із необхідності їх конкретизації з метою забезпечення ефективного способу захисту порушеного права позивача шляхом:
-визнання протиправною та скасування постанови № 78262181 про результати перевірки виконавчого провадження від 22 квітня 2026 року;
-визнання протиправною та скасування постанови начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 22 квітня 2026 року у ВП № 78262181 про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 04 червня 2025 року; 
-визнання протиправною та скасування постанови начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 22 квітня 2026 року у ВП № 78262181 про скасування постанови про стягнення витрат виконавчого провадження від 04 червня 2025 року; 
-визнання протиправною та скасування постанови начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 22 квітня 2026 року у ВП № 78262181 про скасування постанови про накладення штрафу від 02 липня 2025 року; 
-визнання протиправними дії відповідача, що полягають у поверненні виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, оформлені повідомленням без номера від 22 квітня 2026 року, винесеним головним державним виконавцем Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України;
-визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиконання вимог статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» в частині ненаправлення повідомлення до органу досудового розслідування за наявності передбачених законом підстав;
-зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо подальшого примусового виконання виконавчого листа № 360/707/24 від 30.01.2025 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та вжити передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів виконавчого провадження, що не суперечать цьому рішенню суду.
Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач у спірних правовідносинах згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.
Керуючись статтями 2, 3, 5, 7, 9, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Печерського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (01011, місто Київ, вулиця Різницька, 11-Б, код ЄДРПОУ 34979022) про визнання протиправними та скасування постанов, визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову № 78262181 про результати перевірки виконавчого провадження від 22 квітня 2026 року. 
Визнати протиправною та скасувати постанову начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 22 квітня 2026 року у ВП № 78262181 про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 04 червня 2025 року. 
Визнати протиправною та скасувати постанову начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 22 квітня 2026 року у ВП № 78262181 про скасування постанови про стягнення витрат виконавчого провадження від 04 червня 2025 року. 
Визнати протиправною та скасувати постанову начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 22 квітня 2026 року у ВП № 78262181 про скасування постанови про накладення штрафу від 02 липня 2025 року. 
Визнати протиправними дії відповідача, що полягають у поверненні виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, оформлені повідомленням без номера від 22 квітня 2026 року, винесеним головним державним виконавцем Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання вимог статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» в частині ненаправлення повідомлення до органу досудового розслідування за наявності передбачених законом підстав. 
Зобов`язати відповідача повторно розглянути питання щодо подальшого примусового виконання виконавчого листа № 360/707/24 від 30.01.2025 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та вжити передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів виконавчого провадження, що не суперечать цьому рішенню суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 287 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя 	І.В. Тихонов