Справа № 346/5861/24 
Провадження № 22-ц/4808/480/26 
Головуючий у 1 інстанції Сольський В. В. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач)  Василишин Л. В.,
суддів:     Баркова В. М., Максюти І. О.,
секретаря     Панасюк В.О.
за участю апелянта ОСОБА_1 , 
представника апелянта адвоката Геника А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2025 року, ухвалене у складі судді Сольського В. В. у місті Коломиї, у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2024 року ПАТ «СГ «ТАС» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.
В обґрунтування позову зазначав, що 23 липня 2022 року відповідач керуючи транспортним засобом марки «Fiat Doblo», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », рухаючись ділянкою дороги Т-0905 Делятин-Раківчик, в селищі Ланчин по вул. Незалежності Надвірнянського району Івано-Франківської області у напрямку с. Раківчик, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , в результаті чого останній загинув.
Відповідальність водія вказаного транспортного засобу була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне), поліс АР/9859926. Ліміт відповідальності страховика згідно із цим полісом за шкоду заподіяну життю та здоров`ю третіх осіб становить 260 000 грн.
Вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. У вироку зазначено, що після наїзду на пішохода відповідач в порушення вимог п. 2.10 а), г) ПДР України, достовірно знаючи, що своїми діями поставить потерпілого у небезпечний для життя стан, маючи можливість для надання допомоги не виконав свого громадянського обов`язку, що покладений на нього законом і загальновизнаними нормами моралі, не переконався чи потребує потерпілий допомоги, не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги та не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, умисно залишив його у небезпечному для життя стані та не зупиняючись автомобілем, покинув місце події, чим вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 135 КК України.
02 вересня 2024 року ТОВ «ЮК «Відшкодування» звернулося до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування (моральної шкоди) на користь батька загиблого ОСОБА_3 
26 травня 2023 року позивач та ТОВ «ЮК «Відшкодування» в особі керівника Кульчицького О. С. в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на підставі довіреності від 29 листопада 2022 року, уклали договір про припинення зобов`зання за угодою сторін, згідно з яким сторони домовилися, що потерпілий визнає, що належна йому за полісом АР 9859926 від 10 серпня 2021 року за фактом ДТП від 23 липня 2022 року сума страхового відшкодування за шкоду пов`язану зі смертю потерпілого ОСОБА_2 складає 212 160 грн. Вказана сума на виконання умов договору про припинення зобов`язання за угодою сторін була перерахована 02 червня 2023 року.
Отже, позивач набув право вимоги до відповідача, як водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та самовільно залишив місце ДТП залишивши потерпілого в небезпеці.
Враховуючи викладене, товариство просило суд стягнути з ОСОБА_1 сплачене страхове відшкодування у розмірі 212 160 грн та понесені судові витрати.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2025 року позов ПАТ «Страхова група «ТАС» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Страхова група «ТАС» суму страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 212160 грн та понесені судові витрати у розмірі 3182,40 грн.
В обґрунтування рішення суд вказав, що оскільки відповідач залишив місце ДТП, до якої був причетний, до позивача, як страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в межах фактичних затрат, перейшло право на звернення з регресною вимогою, що свідчить про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
ОСОБА_1 на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, правильно встановив факт здійснення позивачем 02 червня 2023 року виплати потерпілій стороні у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. Водночас суд безпідставно залишив поза увагою ту обставину, що він виконав свій обов`язок перед потерпілою особою значно раніше - 13 лютого 2023 року. Зазначене підтверджується розпискою потерпілого ОСОБА_7 , яка міститься у матеріалах справи, а також посиланням на неї у вироку суду у справі № 348/2343/22. Відповідно до цієї розписки, він сплатив потерпілому 6500 доларів США. На момент здійснення платежу зазначена сума за офіційним курсом НБУ становила понад 237 000 грн, що перевищує розмір страхової виплати, здійсненої позивачем пізніше.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення коштів у порядку регресу є безпідставним, оскільки на момент здійснення страхової виплати його зобов`язання перед потерпілим уже було припинене внаслідок його належного виконання. Відтак позивач здійснив виплату за відсутності відповідного зобов`язання, а отже, не набув права регресної вимоги. Ба більше, позивач перед здійсненням виплати був зобов`язаний перевірити факт відшкодування шкоди винуватцем дорожньо-транспортної пригоди. Нездійснення такої перевірки та, як наслідок, помилкове здійснення виплати не може покладати негативні наслідки на нього та не створює правових підстав для регресного стягнення.
Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що розписка про сплату коштів брату загиблого - ОСОБА_7 не підтверджує факту відшкодування шкоди. Як встановлено з вироку суду у справі № 348/2343/22, саме ОСОБА_7 визнаний єдиним потерпілим у кримінальному провадженні відповідно до статті 55 КПК України. Реалізуючи свої процесуальні права, останній уклав домовленість із ним, отримав грошові кошти у розмірі 6500 доларів США та підтвердив відсутність будь-яких претензій матеріального і морального характеру.
Отже, шкода була відшкодована належній особі в повному обсязі, самовільне розширення кола вигодонабувачів судом суперечить його інтересам. Окрім цього, оскаржуване рішення породжує ситуацію, за якої він змушений нести подвійну майнову відповідальність за одне й те саме правопорушення у розмірі понад 450000 грн, що є непропорційним тягарем та порушує принцип справедливості.
Апелянт також звертає увагу на те, що суд першої інстанції не врахував відсутність у матеріалах справи доказів фактичного отримання коштів членами сім`ї загиблого. Зокрема, платіжна інструкція № 340534 від 02 червня 2023 року підтверджує лише факт перерахування коштів на користь ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування». Водночас докази подальшого перерахування зазначеним товариством спірних коштів батькові загиблого або його дітям у матеріалах справи відсутні. За таких обставин стягнення з нього коштів, які фактично були виплачені посереднику, суперечить правовій природі інституту відшкодування шкоди.
Просить оскаржуване рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову.
Позиція інших учасників справи
Представник ПАТ «СГ «ТАС» - Пилипчак І. М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.
Зазначив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відшкодування відповідачем шкоди брату загиблого жодним чином не позбавляє права батька загиблого та його малолітніх дітей на отримання відшкодування шкоди в порядку, визначеному статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
При цьому отримання грошових коштів не безпосередньо зазначеними особами, а ТОВ «ЮК «Відшкодування» є правомірним, оскільки товариство діяло від їх імені на підставі довіреностей, а отже мало право на отримання страхового відшкодування.
Заяви (клопотання) учасників справи
У судовому засіданні апелянт та його представник вимоги скарги підтримали в повному обсязі, просили її задоволити. 
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що 23 липня 2022 року в селищі Ланчин по вул. Незалежності Надвірнянського району Івано-Франківської області трапилася дорожньо-транспортна пригода за участі ОСОБА_1 , який кервав транспортним засобом марки Fiat Doblo» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », рухаючись ділянкою дороги Т-0905 Делятин-Раківчик, в селищі Ланчин по вул. Незалежності Надвірнянського району Івано-Франківської області у напрямку с. Раківчик, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , в результаті чого останній загинув.
Вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України. У вироку зазначено, що після наїзду на пішохода відповідач в порушення вимог п. 2.10 а), г) ПДР України, достовірно знаючи що своїми діями поставить потерпілого у небезпечний для життя стан, маючи можливість для надання допомоги не виконав свого громадянського обов`язку, що покладений на нього законом і загальновизнаними нормами моралі, не переконався чи потребує потерпілий допомоги, не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги та не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, умисно залишив його у небезпечному для життя стані та не зупиняючись автомобілем, покинув місце події, чим вчинив злочин, передбачений ст. 135 ч. 1 КК України. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за ст. 135 ч. 1 КК України закрито у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення (а.с. 19-22).
Відповідальність водія вказаного транспортного засобу була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне), поліс АР/9859926. Ліміт відповідальності страховика згідно даного полісу за шкоду заподіяну життю та здоров`ю третіх осіб становить 260 000 грн (а.с. 5).
02 вересня 2023 ТОВ «ЮК «Відшкодування» звернулося до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, моральної шкоду на користь батька загиблого ОСОБА_3 (а.с. 7).
21 квітня 2023 року ТОВ «ЮК «Відшкодування» звернулося до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, моральної шкоду на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які не були залучені в якості потерпілих у кримінальному провадження та не отримала відшкодування від ОСОБА_8 (а.с. 8).
Згідно поданої ОСОБА_4 інформації про склад сім`ї потерпілого, родичами першого ступеня спорідненості ОСОБА_2 на момент вказаної ДТП є: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_9 , дружина ОСОБА_10 , сини: ОСОБА_11 ОСОБА_6 , колишня дружина ОСОБА_4 , донька ОСОБА_6 , ОСОБА_5 (а.с. 17).
26 травня 2023 року позивач та ТОВ «ЮК «Відшкодування» в особі керівника Кульчицького О.С. в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на підставі довіреності від 29 листопада 2022 року, ухвалили договір про припинення зобов`зання за угодою сторін, згідно якого сторони домовилися, що потерпілий визнає, що належна йому за полісом АР 9859926 від 10 серпня 2021 року за фактом ДТП від 23 липня 2022 року сума страхового відшкодування за шкоду пов`язану зі смертю потерпілого ОСОБА_2 (п. 1-5 ст. 27 Про ОСЦПВВНТЗ, складає: моральна шкода та втрата працездатності 212 160 грн), дана сума згідно страхового акту № 03805/09/723 від 01 червня 2023 року, платіжної інструкції № 40534 від 02 червня 2023 року була перерахована згідно вказаного договору (а.с. 23).
Виплата страхового відшкодування підтверджується страховим актом № 03805/09/723 від 01 червня 2023 та платіжною інструкцією № 340534 від 02 червня 2023 року (а.с. 24, 25).
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961- IV від 01.07.2004в редакції чинній на момент здійснення страхових виплат позивачем (далі Закон), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та /або майну потерпілого.
Статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961- IV від 01.07.2004в редакції чинній на момент здійснення страхових виплат позивачем (далі - Закон) передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Згідно з п.23.1. ст. 23 Закону - шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Згідно зі ст. 27 Закону, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 1191 ЦК України та п.2 ч.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Отже, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України).
Керуючись п. 1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі п.п. 27.3, 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції чинній на момент здійснення виплат позивачем, було виплачено страхове відшкодування потерпілим особам в розмірі 72 075,45 грн, що підтверджується матеріалами справи.
Тому з огляду на зміст наведених норм, за фактом звернення за відшкодуванням родичів загиблого, у страховика виникло зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування, та у зв`язку зі здійсненням такого,- право на зворотню вимогу до винної особи.
Згідно з п.п.а, п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції чинній на момент здійснення виплат позивачем потерпілим, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
Вироком Надвірнянського районного суду від 16 лютого 2023 року встановлено, що відповідач вчинив ДТП та після наїзду на пішохода відповідач в порушення вимог п. 2.10 а), г) ПДР України, достовірно знаючи що своїми діями поставить потерпілого у небезпечний для життя стан, маючи можливість для надання допомоги не виконав свого громадянського обов`язку, що покладений на нього законом і загальновизнаними нормами моралі, не переконався чи потребує потерпілий допомоги, не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги та не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, умисно залишив його у небезпечному для життя стані та не зупиняючись автомобілем, покинув місце події, чим вчинив злочин, передбачений ст. 135 ч. 1 КК України.
Отже, відповідно до ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», враховуючи, що ОСОБА_1 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетний, до позивача, як страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в межах фактичних затрат, переходить право на звернення з регресною вимогою до страхувальника/відповідальної за заподіяння шкоди особи, а саме відповідача.
Як правильно зазначив суд, факт здійснення грошового відшкодування брату загиблого в ході кримінального провадження, в даному випадку, не є обставиною, яка підтверджує здійснення такого відшкодування в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не може бути врахована чи ототожнена при вирішенні даного спору. 
Щодо тверджень апелянта про неналежний суб`єктний склад осіб, яким проведено відшкодування слід зазначити,що такі помилкові, так як перелік осіб яким здійснюється відшкодування, чітко визначено законом.
При цьому, слід зазначити, що апелянт помилково ототожнює статус потерпілої особи у кримінальному процесі та потерпілих за змістом ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Такий статус брата загиблого ОСОБА_7 у кримінальному процесі не визначає його виключний статус у інших правовідносинах. Як правильно вказав суд першої інстанції, відшкодування відповідачем шкоди брату загиблого жодним чином не позбавляє права батька загиблого та його малолітніх дітей на отримання відшкодування шкоди в порядку, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Щодо розписки наданої ОСОБА_7 про отримання ним коштів від ОСОБА_1 «…як відшкодування матеріальної та моральної шкоди йому як потерпілому» , то зміст такої не дає підстав для висновку про здійснення відшкодування шкоди в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Також не є обгрунтованими доводи апелянта щодо відсутності доказів про отримання відшкодування безпосередньо потерпілими  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки товариство «ЮК «Відшкодування» діяло від їх імені на підставі довіреностей, а отже мало право на отримання страхового відшкодування на їх користь.
Інших доводів щодо незаконності чи необґрунтованості оскаржуваного рішення, неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які могли би бути підставою для його скасування чи зміни, апеляційна скарга не містить.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм надано правильну правову оцінку, рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 15 травня 2026 року.

Суддя-доповідач:        Л. В. Василишин 
Судді:  В. М. Барков
І. О. Максюта