КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2026 року справа № 320/16379/26
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Комунального підприємства Тетіївської міської ради "Тетіївтепломережа" до Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними, скасування постанови, стягнення коштів.
Суть спору: До Київського окружного адміністративного суду звернулось Комунальне підприємство Тетіївської міської ради "Тетіївтепломережа" з позовом до Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому позивач просить суд:
- визнати дії Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України протиправним та скасувати Постанову від 07.04.2026 "Про стягнення виконавчого збору";
- стягнути на користь Комунального підприємства Тетіївської міської ради "Тетіївтепломережа" з Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України кошти стягнуті на підставі платіжного доручення №BKLQ8ODLDCDQ/1 від 09.04.2026 кошти в сумі 77245,74 грн по виконавчому провадженню №80699344 від 07.04.2026.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.04.2026 позов залишено без руху та встановлено десятиденний строк для усунення недоліків позову, протягом якого позивачу слід було надати уточнену позовну заяву (у двох примірниках), в якій чітко визначити зміст позовних вимог позивача до відповідача в частині визнання протиправними дій; надати докази сплати судового збору у розмірі 3328,00 грн за вимогу немайнового характеру (оригінал платіжного документу), або уточнити позовні вимоги; надати копію позовної заяви з додатками для направлення відповідачу.
11.05.2026 канцелярією суду зареєстровано клопотання представника позивача на виконання ухвали суду від 30.04.2026, до якого додано нову редакцію позовної заяви, докази сплати судового збору у розмірі 3328,00 грн, копію позовної заяви з додатками для направлення відповідачу (в первинній редакції).
Так, в новій редакції позовної заяви, поданої представником позивача 11.05.2026, Комунальне підприємство Тетіївської міської ради "Тетіївтепломережа" звертається до суду з позовом до Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та просить суд:
- визнати дії Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України протиправним, скасувати Постанову про стягнення виконавчого збору від 07.04.2026 без номеру, за Виконавчим провадженням №80699344 від 07.04.2026 відкритого за виконавчим документом №911/2807/24 виданого 23.03.2026;
- стягнути на користь Комунального підприємства Тетіївської міської ради "Тетіївтепломережа" з Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України кошти стягнуті на підставі платіжного доручення №BKLQ8ODLDCDQ/1 від 09.04.2026 кошти в сумі 77245,74 грн по виконавчому провадженню №80699344 від 07.04.2026.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 08 квітня 2026 року він дізнався про відкриття виконавчого провадження №80699344 з виконання виконавчого документа №911/2807/24 від 23 березня 2026 року та одночасне винесення постанови від 07 квітня 2026 року про стягнення виконавчого збору. Про існування вказаної постанови позивачу фактично стало відомо 09 квітня 2026 року, у день списання з його розрахункового рахунку коштів у розмірі 77 245,74 грн у рахунок погашення виконавчого збору. Водночас 09 квітня 2026 року виконавче провадження було завершено на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документа. Позивач зауважує, що стягувачу було надано документи про участь підприємства в процедурі врегулювання заборгованості, а кошти для її погашення мають бути виділені як різниця в тарифах відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу".
Позивач наголошує, що відповідач достеменно знав про його участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки відповідну заяву та підтверджуючі документи (наказ про участь у процедурі від 03.08.2017 №190 та протоколи територіальної комісії по затвердженню різниці в тарифах) раніше вже було направлено органу ДВС в межах іншого виконавчого провадження. Проте відповідач не врахував положення пункту 6 частини п`ятої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", згідно з якими виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до зазначеного закону та Закону України №1730-VIII. Про відмову відповідача виконати законні вимоги та не стягувати виконавчий збір позивач та його представник дізналися 23 лютого 2026 року з листа, який надійшов на електронну пошту.
З огляду на те, що комунальне підприємство має статус суб`єкта, на якого поширюється дія законодавства про врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій, позивач вважає дії відповідача щодо винесення постанови протиправними. У зв`язку з цим позивач просить суд скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 07 квітня 2026 року та стягнути на його користь безпідставно списані кошти в сумі 77 245,74 грн.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.05.2026 відкрито провадження в адміністративній справі, яка буде розглядатись одноособово суддею за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та в порядку, визначеному положеннями ст. 287 КАС України.
15.05.2026 через підсистему "Електронний Суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими та зазначаючи, що 07 квітня 2026 року на виконання від АТ "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" надійшов наказ Господарського суду Київської області №911/2807/24 від 23 березня 2026 року про стягнення з боржника заборгованості за розподіл природного газу, пені, 3% річних, інфляційних втрат та судового збору. Того ж дня державним виконавцем правомірно винесено постанови про відкриття виконавчого провадження №80699344, про стягнення витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору, про що боржника було повідомлено через систему "Електронний суд". При цьому жодних заяв чи повідомлень від позивача до Відділу ДВС не надходило. 08 квітня 2026 року від стягувача надійшла заява про повернення виконавчого документа на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження". Оскільки питання щодо стягнення коштів за наказом суду було вирішено стягувачем, державний виконавець сформував платіжну інструкцію, на підставі якої 09 квітня 2026 року з рахунку боржника списано та перераховано виконавчий збір у сумі 77 876,74 грн та витрати виконавчого провадження, після чого винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. 
Відповідач наголошує, що для застосування пункту 6 частини 5 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" та звільнення від сплати виконавчого збору заборгованість має бути безпосереднім предметом врегулювання за відповідними спеціальними законами. Проте в межах цієї справи предметом стягнення були також пеня, штрафні санкції та інфляційні втрати як санкція за порушення умов договору. Окрім того, виконавець зазначає, що за змістом чинного законодавства виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 16 частини 1 статті 39 вказаного Закону, тобто за умови врегулювання, погашення або списання боргу за спеціальною процедурою. Натомість виконавче провадження №80699344 було завершено не за пунктом 16 частини 1 статтею 39, а у зв`язку з відкликанням документа самим стягувачем на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону. Оскільки реального погашення чи списання боргу в межах провадження не відбулося, відповідач вважає, що підстави для застосування пільги відсутні, а виконавчий збір стягнуто законно, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю. 
18.05.2026 канцелярією суду зареєстровано відповідь на відзив, в якому позивач підтримує позовні вимоги та додатково зазначає, що твердження відповідача про неможливість застосування пункту 6 частини 5 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" є помилковими. Позивач зауважує, що норми чинного законодавства встановлюють заборону на стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України №1730-VIII. При цьому вказана пільга пов`язується виключно із правовим статусом боржника та характером самої заборгованості, яка підпадає під дію спеціального закону, а не зі способом чи конкретною статтею, за якою в подальшому було завершено або повернуто виконавчий документ.
Позивач наголошує, що наказ Господарського суду Київської області №911/2807/24 виданий саме за заборгованість, пов`язану з розподілом природного газу, яка в силу статті 2 Закону України №1730-VIII підлягає врегулюванню за кошти, що виділяються як різниця в тарифах. Оскільки підприємство включено до реєстру теплопостачальних організацій та бере участь у процедурі врегулювання, відповідач не мав законних підстав виносити постанову про стягнення виконавчого збору одночасно з відкриттям виконавчого провадження. Посилання органу ДВС на те, що предметом примусового виконання були також пеня та інфляційні нарахування, позивач вважає безпідставними, оскільки ці санкції нараховані на основний борг за енергоносії й аналогічно охоплюються дією спеціальних законів. З огляду на це, позивач вважає дії державного виконавця щодо списання коштів протиправними та наполягає на задоволенні позову.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
Приймаючи до уваги відсутність таких клопотань з боку учасників справи, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд 

в с т а н о в и в:

На виконання примусового стягнення до Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від стягувача - Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" надійшла заява про примусове виконання рішення від 02.04.2026 №б/н (а.с. 83-84) із виконавчим документом - наказом Господарського суду Київської області у справі №911/2807/24, виданим 23 березня 2026 року (а.с. 87), згідно з яким примусовому стягненню підлягають:
- заборгованість за розподіл природного газу в сумі 696 512,05 грн;
- інфляційні втратив сумі 19 594,28 грн;
- пеня в сумі 43 135,36 грн;
- 3% річних у сумі 9 779,80 грн; 
- судовий збір у сумі 11 835,33 грн.
На підставі вказаного виконавчого документа державним виконавцем Тетіївського відділу ДВС Колесник С.А. 07 квітня 2026 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №80699344 (а.с. 8-9), постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №80699344 (а.с. 10-11) та постанову про стягнення виконавчого збору ВП №80699344 (а.с. 6-7). Згідно з розрахунком виконавця, сума витрат виконавчого провадження склала 300,00 грн, додатково нараховано 69,00 грн плати за користування Автоматизованою системою виконавчого провадження (АСВП), а розмір виконавчого збору за постановою склав 77 876,74 грн. 
07 квітня 2026 року листом №20479, 2048 (а.с. 88) копії зазначених постанов були направлені сторонам провадження, зокрема боржнику - Комунальному підприємству Тетіївської міської ради "Тетіївтепломережа" через підсистему "Електронний суд". 
Боржник фактично ознайомився з інформацією про відкриття провадження та нарахування збору 08 квітня 2026 року.
08 квітня 2026 року між КП "Тетіївтепломережа" та стягувачем - АТ "ОГС "Київоблгаз" було врегульовано питання заборгованості на підставі положень Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", оскільки підприємство-боржник офіційно включено до реєстру організацій, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за різницею в тарифах. У зв`язку з цим, 08 квітня 2026 року АТ "ОГС "Київоблгаз" направило на адресу Тетіївського відділу ДВС заяву про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с. 96-97) на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".
Попри наявність заяви стягувача про відкликання виконавчого документа, державний виконавець 08 квітня 2026 року сформував платіжну інструкцію для примусового списання грошових коштів з рахунків боржника. 09 квітня 2026 року, на підставі вказаного інкасового доручення відбулося списання коштів з розрахункового рахунку КП "Тетіївтепломережа". Фінансове списання та подальший розподіл стягнутих коштів органом ДВС виконано через платіжні інструкції: №1235 (а.с. 100) на суму 69,00 грн (плата за АСВП), №1236 (а.с. 101) на суму 300,00 грн (витрати виконавчого провадження) та №1237 (а.с. 101) на суму 77 876,74 грн (виконавчий збір).
09 квітня 2026 року державний виконавець Тетіївського відділу ДВС Колесник С.А. винісла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с. 102-103) на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", чим завершив процедуру примусового виконання за вказаним провадженням.
Додатково в межах фактичних обставин позивач зазначає, що Тетіївський відділ ДВС завчасно володів інформацією про спеціальний статус боржника та його участь у державній процедурі врегулювання тарифної різниці. Зокрема, аналогічний пакет документів разом із відповідними обґрунтуваннями щодо неможливості стягнення виконавчого збору на підставі пункту 6 частини 5 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" раніше вже направлявся відповідачу заявою про закриття виконавчого провадження у межах іншого виконавчого провадження ВП №79784820 (а.с. 19-26). Проте 23 лютого 2026 року на електронні адреси як позивача (а.с. 29), так і його представника - адвоката Мамаєва Д.Ю. (а.с. 28), від органу ДВС надійшов лист від 06.01.2026 №1317/19.5 (а.с. 30-33) із відмовою у задоволенні їхніх вимог щодо незастосування виконавчого збору.
Вказані обставини, пов`язані з примусовим беззаперечним списанням коштів 09 квітня 2026 року на підставі постанови від 07 квітня 2026 року, стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
Статтею 129-1 Конституції встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Положення зазначеної норми Конституції України кореспондувались з нормами, закріпленими у процесуальному законодавстві України. Зокрема, згідно з частинами першою, другою, третьою статті 14 КАС України передбачено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
За визначенням, наведеним у частині першій статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Згідно зі статтею 2 Закону №1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Статтею 3 Закону №1404-VIII установлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:
1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;
1-1) судові накази;
2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;
3) виконавчих написів нотаріусів;
4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;
5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;
6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;
7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;
8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;
9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та в передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з частинами 2 та 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний:
1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;
2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;
3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;
4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;
5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки;
6) невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після одержання відповідного звернення від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, cтвореного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства в оборонно-промисловому комплексі, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", вчинити дії щодо зняття арешту з майна, щодо якого було здійснено заходи із заміни майна, передбачені статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:
1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;
2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;
3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;
4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;
5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;
6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;
7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;
8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням;
9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;
10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;
11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;
12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;
13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;
14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.
У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;
15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання;
16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;
17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;
18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;
19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;
20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;
21) отримувати від банків та інших фінансових установ, небанківських надавачів платіжних послуг, емітентів електронних грошей інформацію про наявність рахунків/електронних гаманців та/або стан рахунків/електронних гаманців боржника, рух коштів та операції за рахунками/електронними гаманцями боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;
22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Частини 1-4 статті 27 Закону №1404-VIII визначають, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
За виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, державний виконавець нараховує виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому державний виконавець зобов`язаний нараховувати виконавчий збір щомісяця у розмірі, визначеному частиною другою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься державним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про його нарахування.
Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
Частина 5 статті 27 Закону №1404-VIII передбачає випадки, коли виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.
Стаття 45 Закону №1404-VIII регулює питання розподілу стягнутих з боржника грошових сум. Частиною 3 цієї статті установлено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Пункт 10 частини 1 статті 34 Закону №1404-VIII установлює, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення (за кожним кредитором, який є стягувачем у відповідному виконавчому провадженні) підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", оператор газотранспортної системи, оператори газорозподільних систем, електропостачальники, оператори системи розподілу (як правонаступники в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією), у тому числі їхні правонаступники у разі заміни стягувача у виконавчому провадженні, а також теплогенеруючі організації, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову (частина 2 статті 34 Закону №1404-VIII).
Частина 6 статті 35 Закону №1404-VIII передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 10 частини 1 статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до виключення боржника з реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" (за кожним кредитором, який є стягувачем у відповідному виконавчому провадженні). У разі поновлення виконавчого провадження, зупиненого на підставі пункту 10 частини першої статті 34 цього Закону, виконавче провадження повторному зупиненню з цих підстав не підлягає.
Виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, врегулювання (погашення, списання) відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз", оператором газотранспортної системи та операторами газорозподільних систем, за спожитий природний газ, а також послуги з його транспортування та розподілу відповідно, перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, перед електропостачальниками або операторами системи розподілу (як правонаступниками в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією) за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням, яке набрало законної сили (пункт 16 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII).
Згідно з частиною 1 статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:
1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;
2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;
3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;
4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;
5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);
6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі;
7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;
8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;
9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;
10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів";
11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.
Стаття 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 2 червня 2016 року №1403-VIII (далі - Закон №1403-VIII, у редакції на день виникнення спірних правовідносин) установлює, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.
Згідно зі статтею 7 Закону №1403-VIII відповідно до цього Закону державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.
Закон "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" від 03.11.2016 №1730-VIII (далі – Закон №1730-VIII) визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії та послуги з розподілу і транспортування природного газу, теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію, послуги з її розподілу/передачі, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення (стаття 2 Закону №1730-VIII).
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону №1730-VIII для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. Участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до статті 4 цього Закону не потребує обов`язкового включення до реєстру.
Як вбачається з матеріалів справи, виконавчим документом, який виконувався в межах виконавчого провадження ВП №80699344, є наказ Господарського суду Київської області від 23 березня 2026 року у справі №911/2807/24, виданий на виконання рішення Господарського суду Київської області від 24 квітня 2025 року (повний текст рішення складено 13 лютого 2026 року), про стягнення з Комунального підприємства Тетіївської міської ради "Тетіївтепломережа" на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" заборгованості.
З копії вказаного виконавчого документа судом встановлено, що предметом стягнення у справі №911/2807/24 є заборгованість за послуги з розподілу природного газу в розмірі 696 512,05 грн, інфляційні втрати у сумі 19 594,28 грн, пеня у сумі 43 135,36 грн, 3% річних у сумі 9 779,80 грн та судовий збір у сумі 11 835,33 грн. Відтак, заборгованість у позивача (боржника) утворилася за типовим договором розподілу природного газу №0940OOF7UHT016 від 01.01.2016, шляхом підписання споживачем заяви-приєднання до умов договору, розміщеного на сайті оператора ГРМ - АТ "ОГС "Київоблгаз".
Позивач є суб`єктом господарювання у сфері житлово-комунального господарства, основним предметом діяльності якого є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії населенню, бюджетним установам, організаціям і споживачам.
Правовий статус позивача як підприємства теплопостачання, що бере участь у державній процедурі врегулювання заборгованості, підтверджується включенням його до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону №1730-VIII, з урахуванням положень Закону №1639-IX, на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03 серпня 2017 року №190 "Про включення до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії суб`єктів господарювання" та відповідних протоколів територіальної комісії з узгодження різниці в тарифах.
Стягувач за виконавчим документом АТ "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" є оператором газорозподільних систем, що здійснює діяльність на підставі відповідної ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП).
Заборгованість, яка стягувалася за вказаним судовим наказом, у повному обсязі не була погашена на розрахункові дати, встановлені спеціальним законодавством, та безпосередньо підпадає під дію комплексних організаційних та економічних заходів, визначених Законом №1730-VIII з урахуванням положень Закону №1639-IX, що підтверджується також діями стягувача, який 08 квітня 2026 року, у зв`язку з наданням боржником документів про участь у процедурі врегулювання тарифної різниці, звернувся до органу ДВС із заявою про повернення виконавчого документа на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII.
Враховуючи аргументи сторін та предмет спору, у цій справі суд має відповісти на такі питання:
- чи обумовлене застосування пункту 6 частини 5 статті 27 Закону №1404-VIII фактом включення боржника до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону №1730-VIII з урахуванням положень Закону №1639-IX, якщо заборгованість за виконавчим документом підлягає врегулюванню згідно із цим спеціальним законодавством; 
- чи звільняється боржник від обов`язку сплати виконавчого збору на підставі пункту 6 частини п`ятої статті 27 Закону №1404-VIII у разі, якщо виконавче провадження було повернуто стягувачу за його заявою на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 цього Закону, а не закінчено на підставі статті 39 Закону.
Розв`язуючи перше питання, суд звертає увагу на таке.
Пункт 6 частини 5 статті 27 Закону №1404-VIII визначає, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону №1730-VIII та Закону №1639-IX, а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.
Дія пункту 6 частини 5 статті 27 Закону №1404-VIII, серед іншого, обумовлюється тією обставиною, що заборгованість боржника за виконавчим документом має бути предметом урегулювання відповідно до Закону №1730-VIII з урахуванням положень Закону №1639-IX.
Отже, передумовою застосування пункту 6 частини 5 статті 27 Закону №1404-VIII слугує той факт, що боржник має статус суб`єкта, на якого поширюється дія Закону №1730-VIII з урахуванням положень Закону №1639-IX. Відтак сам по собі факт примусового стягнення заборгованості з боржника автоматично не свідчить про наявність підстав для застосування пункту 6 частини 5 статті 27 Закону №1404-VIII. 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14.12.2023 у справі №160/12150/22.
У цьому контексті суд зауважує, що стаття 2 Закону №1730-VIII (з урахуванням положень Закону №1639-IX) визначає, що дія цього Закону поширюється, зокрема, на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, послуги з його розподілу і транспортування, та виключно на суб`єктів господарювання, що включені до відповідного Реєстру.
У своїй практиці Верховний Суд уже надавав оцінку сфері дії Закону №1730-VIII.
Так, Верховний Суд у складі колегій суддів Касаційного господарського суду у постановах від 23 червня 2022 року у справі №904/92/20, від 18 липня 2023 року у справі №906/1357/20, від 5 вересня 2023 року у справі №922/3220/20 дійшов висновку, який узагальнено полягає в такому:
"Сфера дії Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" визначена у статті 2 цього Закону. Відповідно до цієї статті дія Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" поширюється виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.
Отже, лише при одночасному існуванні умов, визначених статтею 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а саме: 1) правовідносини виникли з приводу врегулювання заборгованості за придбаний у Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" природний газ, послуги з його розподілу і транспортування; 2) суб`єкт ринку природного газу, включений до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, підлягають реалізації заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості за природний газ та послуги з його транспортування, передбачені статями 4, 5, 6 цього Закону".
Також Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 1 лютого 2022 року у справі №902/368/16, відхиляючи доводи касаційної скарги оператора газорозподільних систем про необхідність формування висновку щодо застосування норм Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", зазначив таке:
"29.08.2021 набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу".
При цьому, статтею 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" природний газ, послуги з його розподілу і транспортування та виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.
Як вбачається із матеріалів справи, доказів того, що на момент апеляційного перегляду у цій справі судом апеляційної інстанції відповідач був включений до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, останнім не надано. Не надано таких доказів і до касаційної скарги.
Відтак, оскільки відповідач не включений до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, на нього дія Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" не поширюється".
Висновки щодо застосування статті 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" Верховний Суд зробив у господарських справах. Втім, це не перекреслює того, що вказані висновки прямо стосуються і повинні застосовуватися у цій справі, оскільки наведені положення були сформульовані Судом на тлі обставин включення (не включення) товариств газорозподільної галузі до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, та пов`язані з конкретними фактами справи, яка переглядається.
Дослідивши характер правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, що розглядається, суд зазначає, що наведені висновки Верховного Суду щодо обов`язковості одночасного існування двох умов для звільнення від сплати фінансових стягнень у виконавчому провадженні застосовуються до цих правовідносин. На відміну від обставин справ, у яких сформовано вищевказану правову позицію, позивач належними та допустимими доказами підтвердив наявність обох обов`язкових правових підстав: по-перше, характер стягуваної заборгованості за судовим наказом безпосередньо стосується послуг з розподілу природного газу та пов`язаних із ним нарахувань, а по-друге, позивач офіційно включений до відповідного Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (на підставі Наказу №190). Відтак, за умов одночасного виконання критеріїв, визначених статтею 2 Закону №1730-VIII (з урахуванням положень Закону №1639-IX), обставини включення підприємства до Реєстру та правова природа боргу обумовлюють застосування до боржника захисних гарантій, передбачених пунктом 6 частини 5 статті 27 Закону №1404-VIII.
Розв`язуючи друге з поставлених питань, суд звертає увагу на таке.
Це питання стосується правомірності винесення постанови про стягнення виконавчого збору у разі, коли виконавчий документ повертається стягувачу за його власною заявою на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII, у зв`язку з перебуванням боржника в процедурі врегулювання заборгованості за спеціальним законодавством.
У цьому контексті суд зауважує, що за своєю правовою природою виконавчий збір є сумою фінансового обтяження, яка стягується з боржника як захід матеріальної відповідальності за невиконання судового рішення у встановлений строк та виступає платою за заходи примусового виконання, фактично вчинені органом державної виконавчої служби.
Правовий аналіз положень статті 27 та статті 37 Закону №1404-VIII свідчить, що стягнення виконавчого збору пов`язується з повною або частковою реалізацією виконавцем заходів примусового виконання, наслідком яких є фактичне стягнення коштів чи виконання зобов`язань.
Велика Палата Верховного Суду виклала в постанові від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18 правову позицію, відповідно до якої обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.
У цьому зв`язку суд враховує, що відповідачем не надано доказів часткового або повного примусового стягнення заборгованості за наказoм Господарського суду Київської області №911/2807/24. Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження №80699344 було відкрито 07 квітня 2026 року, і вже 08 квітня 2026 року стягувач (АТ "ОГС "Київоблгаз") звернувся із заявою про повернення виконавчого документа боржнику у зв`язку з наданням останнім документів про перебування в Реєстрі підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.
За таких обставин, оскільки примусове виконання рішення суду виконавцем по суті не здійснювалось, грошові кошти в межах виконавчого провадження органом ДВС з боржника не стягувались, а саме провадження було ініційовано до повернення стягувачу виключно через об`єктивні чинники дії спеціального законодавства, суд приходить до висновку, що винесення відповідачем постанови від 07 квітня 2026 року про стягнення виконавчого збору суперечить правовій природі цього збору та вимогам пункту 6 частини п`ятої статті 27 Закону №1404-VIII.
Таким чином, у разі повернення виконавчого документа за заявою стягувача без фактичного виконання рішення, та за одночасної наявності у боржника статусу підприємства, що перебуває у процедурі врегулювання заборгованості, правові підстави для накладення на позивача додаткового фінансового тягаря у вигляді виконавчого збору відсутні.
Крім того, надаючи оцінку доводам відповідача про те, що встановлені пунктом 6 частини 5 статті 27 Закону №1404-VIII захисні гарантії не поширюються на виконавчі документи в частині стягнення інфляційних втрат, пені та 3% річних, суд вважає їх неспроможними з огляду на таке.
Відповідно до пункту 6 частини 5 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону №1730-VIII та Закону №1639-IX. 
У цьому зв`язку суд наголошує на похідному характері інфляційних втрат, пені та 3% річних. Зазначені нарахування не є самостійними грошовими зобов`язаннями, а виступають передбаченими законом заходами відповідальності за порушення основного зобов`язання, у даному випадку, зобов`язання з оплати послуг з розподілу природного газу, а тому є нерозривно пов`язаними з основним боргом.
Положення Закону України № 1730-VIII (з урахуванням положень Закону України № 1639-IX) свідчить, що державна процедура врегулювання заборгованості підприємств теплопостачання є комплексною та передбачає правові механізми не лише реструктуризації чи компенсації основного боргу (тарифної різниці), а й подальшого списання, припинення нарахування або врегулювання усіх пов`язаних із ним штрафних санкцій, пені, інфляційних нарахувань та 3% річних.
Оскільки позивача включено до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а основний борг за наказом Господарського суду Київської області у справі № 911/2807/24 підпадає під сферу дії Закону № 1730-VIII (з урахуванням положень Закону України № 1639-IX), захисні норми від накладення додаткового фінансового обтяження у вигляді виконавчого збору в силу закону поширюються на весь обсяг стягнення за цим виконавчим документом.
За таких обставин, виокремлення відповідачем пені, інфляційних втрат та 3% річних як підстави для винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору суперечить меті та принципам спеціального законодавства і ґрунтується на звуженому тлумаченні органом примусового виконання норм матеріального права. З огляду на викладене, суд відхиляє зазначені заперечення відповідача.
Закріплений у частині 1 статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За змістом частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, суд констатує, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору від 07 квітня 2026 року у виконавчому провадженні ВП №80699344.
Натомість позивачем повністю спростовано доводи відповідача та надано належні й обґрунтовані докази, які свідчать про протиправність оскаржуваного рішення органу примусового виконання, прийнятого без урахування правового статусу боржника та всупереч правовій природі інституту виконавчого збору.
Щодо позовних вимог про стягнення на користь Комунального підприємства Тетіївської міської ради "Тетіївтепломережа" з Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України коштів, стягнутих на підставі платіжного доручення №BKLQ8ODLDCDQ/1 від 09.04.2026 в сумі 77245,74 грн по виконавчому провадженню №80699344 від 07.04.2026, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що на підставі виконавчого документа - наказу Господарського суду Київської області у справі №911/2807/24, виданого 23 березня 2026 року, державним виконавцем Тетіївського відділу ДВС Колесник С.А. 07 квітня 2026 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №80699344 (а.с. 8-9), постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №80699344 (а.с. 10-11) та постанову про стягнення виконавчого збору ВП №80699344 (а.с. 6-7). Згідно з розрахунком виконавця, сума витрат виконавчого провадження склала 300,00 грн, додатково нараховано 69,00 грн плати за користування Автоматизованою системою виконавчого провадження (АСВП), а розмір виконавчого збору за постановою склав 77 876,74 грн. 
Судом також встановлено, що державний виконавець 08 квітня 2026 року сформував платіжну інструкцію для примусового списання грошових коштів з рахунків боржника. 09 квітня 2026 року, на підставі вказаного інкасового доручення відбулося списання коштів з розрахункового рахунку КП "Тетіївтепломережа". Фінансове списання та подальший розподіл стягнутих коштів органом ДВС виконано через платіжні інструкції: №1235 (а.с. 100) на суму 69,00 грн (плата за АСВП), №1236 (а.с. 101) на суму 300,00 грн (витрати виконавчого провадження) та №1237 (а.с. 101) на суму 77 876,74 грн (виконавчий збір).
Відповідач у відзиві на позов підтверджує суму списаного з рахунку боржника виконавчого збору в сумі 77876,74 грн. 
Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи, що матеріали справи не містять підтвердження списаної суми виконавчого збору у розмірі 77245,74 грн, про яку просить позивач, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та стягнути з Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на користь Комунального підприємства Тетіївської міської ради "Тетіївтепломережа" (09801, Київська обл., Білоцерківський р-н, м. Тетіїв, вул. Соборна, буд. 19-А, ідентифікаційний код 21879282) кошти виконавчого збору в сумі 77 876,74 грн грн (сімдесят сім тисяч вісімсот сімдесят шість гривень 74 копійки), сплачені згідно з платіжним дорученням №1237 від 09 квітня 2026 року в межах виконавчого провадження ВП №80699344.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Розподіл судових витрат у вигляді судового збору здійснюється відповідно до статті 139 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 328,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 07.05.2026 (а.с. 63), наявній в матеріалах справи. 
Таким чином, враховуючи, що позов задоволено, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, протиправні рішення якого призвели до виникнення спірних правовідносин.
На підставі викладеного, керуючись статтями 139, 241 243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними дії Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 07 квітня 2026 року у виконавчому провадженні ВП №80699344.
3. Скасувати постанову Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 07 квітня 2026 року, винесену в межах виконавчого провадження ВП №80699344 з виконання наказу Господарського суду Київської області від 23 березня 2026 року у справі №911/2807/24.
4. Стягнути з Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (ідентифікаційний код 34790409) на користь Комунального підприємства Тетіївської міської ради "Тетіївтепломережа" (09801, Київська обл., Білоцерківський р-н, м. Тетіїв, вул. Соборна, буд. 19-А, ідентифікаційний код 24879282) кошти виконавчого збору в сумі 77 876,74 грн (сімдесят сім тисяч вісімсот сімдесят шість гривень 74 копійки), сплачені згідно з платіжним дорученням №1237 від 09 квітня 2026 року в межах виконавчого провадження № 80699344.
5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (ідентифікаційний код 34790409) на користь Комунального підприємства Тетіївської міської ради "Тетіївтепломережа" (09801, Київська обл., Білоцерківський р-н, м. Тетіїв, вул. Соборна, буд. 19-А, ідентифікаційний код 24879282) судовий збір у розмірі 3 328,00 грн (три тисячі триста двадцять вісім гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кушнова А.О.