ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/10517/25	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бойка С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якій просив:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 09.07.2025 № 164050005010 про відмову у призначенні пенсії, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку із відсутністю необхідного стажу.
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 07.05.2025, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в колгоспі за 1989-1990 згідно трудової книжки № НОМЕР_1 та довідок Комунальної установи «Трудовий архів» Решетилівської міської ради Полтавської області від 27.05.2025 № 01-12/П-180, № 01-12/П-181, № 01-12/П-182, № 01-12/П-183, та періоди роботи в колгоспі за 1991, з 01.08.1993 по 31.12.1993, за 1996 згідно трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 , довідки Комунальної установи «Трудовий архів» Решетилівської міської ради Полтавської області № 01-12/П-195 від 01.07.2025. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що не погоджується з рішенням відповідача від 09.07.2025 № 164050005010, оскільки недоліки у веденні трудової книжки та іншої документації, оформлення якої покладено на роботодавця, не можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу роботи. Позивач наголошує, що визначальним для зарахування стажу є фактичне підтвердження виконання роботи на відповідних посадах, а не формальна правильність внесених записів у документах. Крім того, позивач вказує, що працівник не несе відповідальності за правильність оформлення трудової книжки, не зобов`язаний здійснювати контроль за її веденням роботодавцем, а також не може нести негативні наслідки через недоліки її заповнення. Також позивач зазначає, що на нього не може бути покладено обов`язок доведення достовірності відомостей, зазначених у трудовій книжці та іншій документації, яка ведеться роботодавцем. У зв`язку з цим, на думку позивача, порушення правил ведення трудової книжки чи іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для обмеження або позбавлення його конституційного права на соціальний захист, зокрема права на пенсійне забезпечення.
Ухвалою суду від 04.08.2025 провадження у даній справі відкрито, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Від відповідача ГУ ПФУ в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якій просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Позивач, звертався 02.07.2025 до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою та документами на призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію – відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, який уповноважений розглянути подану заяву ОСОБА_1 . Статтею 32 Закону № 1058-IV визначено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, для осіб з інвалідністю ІІ та III груп: від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років. Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Як зазначено відповідачем, до страхового стажу Позивача не зараховано періоди роботи в колгоспі за 1991 рік, з 01.08.1993 по 31.12.1993, 1996 рік згідно довідки № 01-12/П-195 від 01.07.2025, оскільки в зазначенні роки ім`я та по батькові заявника зазначено скорочення. Крім того, не зараховано періоди роботи страхового стажу Позивача не зараховано періоди роботи в колгоспі за 1989-1990 роки згідно довідок № 01-12/П-180, 181, 182, 183 від 01.07.2025, оскільки ім`я та по батькові заявника зазначено скорочення. Пунктом 26 Порядку № 637 передбачено, що якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку. Приписами пункту 6 частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України визначено, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Водночас до заяви на призначення пенсії відповідного рішення про встановлення юридичного факту Позивачем не надано.
Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю 3-ї групи, яка встановлена йому 07.05.2025 згідно рішення 251/25/2893/Р, як про це свідчить витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №251/25/2893/В від 07.05.2025 (а.с. 17-20).
17.06.2025 року позивач, звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по інвалідності та пакетом документів.
Рішенням ГУПФ у Івано-Франківській області (за принципом екстериторіальності) №164050005010 від 17.06.2025 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності, оскільки відсутній необхідний стаж 14 років, страховий стаж особи становить 7 років 7 місяців 19 днів (а.с. 15). Зокрема до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно архівних довідок № 01-12/П-177, 179, 180-184 від 27.05.2025, так як в первинних документах ім`я або по батькові значиться у скороченій формі.
02.07.2025 позивач повторно, звертався до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою та документами на призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З урахуванням принципу екстериторіальності заява позивача про призначення пенсії по інвалідності та додані до неї документи розглянута Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
За результатами розгляду заяви позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняло рішення від 09.07.2025 №164050005010 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи.
Зі змісту вказаного рішення встановлено, що вік заявника на дату звернення складає 57 років.
Страховий стаж особи становить 11 років 08 місяців 20 днів.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі: за 1991 рік, з 01.08.1993 по 31.12.1993, 1996 рік згідно довідки № 01-12/П-195 від 01.07.2025, оскільки в зазначенні роки ім`я та по батькові заявника зазначено скорочено, за 1989-1990 роки згідно довідок № 01-12/П-180, 181, 182, 183 від 01.07.2025, оскільки ім`я та по батькові заявника зазначено скорочення.
Позивач не погоджуючись із вказаним рішенням, звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків. 
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-ІV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Статтею 30 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.
Відповідно до частини 1 статті 31 Закону №1058-IV залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством.
Згідно з приписами частини 1 статті 32 Закону №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, для осіб з інвалідністю II та III груп: до досягнення особою 23 років включно - 1 рік; від 24 років до досягнення особою 26 років включно - 2 роки; від 27 років до досягнення особою 28 років включно - 3 роки; від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 4 роки; від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років; від 34 років до досягнення особою 35 років включно - 6 років; від 36 років до досягнення особою 37 років включно - 7 років; від 38 років до досягнення особою 39 років включно - 8 років; від 40 років до досягнення особою 42 років включно - 9 років; від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років; від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років; від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років; від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років; від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.
Отже, особа, якій встановлено третю групу інвалідності, має право на призначення пенсії по інвалідності у разі наявності страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією від 56 років до досягнення особою 59 року включно - 14 років.
Статтею 24 Закону № 1058-ІV визначено, що страховий стаж, необхідний для призначення пенсії, обчислюється відповідно до вимог цього Закону за даними, які містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів (записів трудової книжки) та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон № 1788-XII).
Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Щодо позовних вимог з приводу зарахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі за 1989-1990 згідно трудової книжки № НОМЕР_1 та довідок Комунальної установи «Трудовий архів» Решетилівської міської ради Полтавської області від 27.05.2025 № 01-12/П-180, № 01-12/П-181, № 01-12/П-182, № 01-12/П-183 та періодів роботи в колгоспі за 1991, з 01.08.1993 по 31.12.1993, за 1996 згідно трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 , довідки Комунальної установи «Трудовий архів» Решетилівської міської ради Полтавської області № 01-12/П-195 від 01.07.2025, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі по тексту - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно із пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників визначений Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 (далі по тексту - Положення № 310).
Відповідно до пункту 1, 2 Положення № 310 трудова книжка колгоспника є основним документом про діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться усім членам колгоспів з прийняття їх у члени колгоспу.
Згідно із пунктом 5 Положення № 310 в трудову книжку колгоспника вносяться:
відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;
відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства у колгоспі;
відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи;
відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі у громадському господарстві, його виконання;
відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань, нагородження та заохочення за успіхи в роботі, передбачені статутом та правилами внутрішнього розпорядку колгоспу, інші заохочення відповідно до чинного законодавства;
відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Згідно із пунктом 6 Положення № 310 всі записи у трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
Положенням № 310 визначено зразок трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де вказуються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Відповідно до пункту 8 Положення № 310 трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами необхідне лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Суд наголошує, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 січня 2023 року в справі № 171/843/17.
Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій. В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу: професія або посада, характер роботи: розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цій період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
З аналізу наведеної норми слідує, що виключно у випадку, коли у трудовій книжці взагалі відсутні відомості про період роботи, що дає право на призначення пенсії, надаються довідки із зазначенням відповідних відомостей.
Судовим розглядом встановлено, що відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 від 23.03.1987, позивач з 02.06.1989 прийнятий в колгосп "Зоря" по договору в будівельну бригаду (запис №3, протокол №3 від 27.05.1989) (а.с. 21 зі звороту); 01.08.1991 звільнений з колгоспу "Зоря" за власним бажанням (протокол №11 від 04.07.1990) (а.с. 21 зі звороту) та трудової книжки серія НОМЕР_4 від 26.01.1993, позивач з 29.10.1991 зарахований в кп "Зоря" шофером (запис № 1, рішення правління № 13 від 21.11.1991) (а.с. 24 зі звороту); 14.03.1993 переведено з роботи водія на роботу трактористом (запис № 2, рішення загальних зборів наказ № 3 від 03.03.1993) (а.с. 24 зі звороту); 23.07.1994 звільнено з роботи за власним бажанням (запис № 3, наказ № 5 від 02.08.1994) (а.с. 24 зі звороту); 01.05.1996 переведено на роботу трактористом (запис № 5) (а.с. 24 зі звороту).
Також у трудової книжки серія НОМЕР_4 від 26.01.1993 зазначено відомості про прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві та виконання позивачем річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві зокрема, в 1991, 1993 та 1996 роках (а.с. 25 зі звороту).
Таким чином, вказаними трудовими книжками у повному обсязі підтверджується трудова зайнятість ОСОБА_1 у спірні періоди.
Жодних зауважень до оформлення трудових книжок ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 23.03.1987 та серія НОМЕР_4 від 26.01.1993 в тому числі, й до внесених у них записів, пенсійний орган в оскаржуваному рішенні не висловлює.
Крім того, відповідно до наявних в матеріалах справи архівних довідок Комунальної установи "Трудовий архів" Решетилівської міської ради Полтавської області від 27.05.2025 №01-12/П-180, №01-12/П-181, №01-12/П-182, №01-12/П-183 та від 01.07.2025 №01-12/П-195 (а.с. 28-31, 33), позивач:
У 1990 році відпрацював 63 людино-днів, нараховано коштів 4368,60; 
У 1989 році липень відпрацював 47 людино-днів, нараховано коштів 2494,42, серпень відпрацював 22 людино-днів, нараховано коштів 855,49, грудень відпрацював 33 людино-днів, нараховано коштів 1933,43;
У 1990 році січень відпрацював 24 людино-днів, нараховано коштів 3042,50, червень відпрацював 92 людино-днів, нараховано коштів 2120,22;
У 1991 році відпрацював 2 людино-днів, нараховано коштів 33,02;
У 1991 році відпрацював 24 людино-днів, нараховано коштів 916,66;
У 1996 році відпрацював 271 людино-днів, нараховано коштів 1583,80;
У 1991 році відпрацював 33,5 людино-днів, нараховано коштів 435,00;
У 1993 році відпрацював 285 людино-днів, нараховано коштів 1450273;
У 1996 році відпрацював 284 людино-днів, нараховано коштів 854,90.
Також вказані довідки містять відомості про те, що вони видані та підставі: Фонд 56, опис 1-О, спр.388, арк. 13зв.-18, Фонд 6, опис 1-О, спр.434, арк. 9зв.-10, арк. 12зв.-13, арк. 20зв.-21, арк. 22зв.-23, арк. 36зв.-37, Фонд 6, опис 1-О, спр.434, арк. 9зв.-10, арк. 12зв.-13, арк. 20зв.-21, арк. 22зв.-23, арк. 36зв.-37, Фонд 1, опис 1-О, спр.79, арк. 46зв.-47, Фонд 9, опис 1-О, спр.506, арк. 37зв.-38, Фонд 6, опис 1-О, спр.434, арк. 9зв.-10, Фонд 6, опис 1-О, спр.446, арк. 12; спр.452, арк. 23зв.-24; спр.458, арк. 17зв.-18; спр.457, арк. 42зв.; спр.462, арк. 32зв.; спр.461, арк. 43; спр.467, арк.5зв; спр.471, арк.7; спр.473, арк.46; спр.478,акр.34зв.-35; спр.484, арк.26зв.-27.
Надаючи оцінку доводам відповідача щодо зазначення у архівних довідках Комунальної установи "Трудовий архів" Решетилівської міської ради Полтавської області від 27.05.2025 №01-12/П-180, №01-12/П-181, №01-12/П-182, №01-12/П-183 та від 01.07.2025 №01-12/П-195 ім`я та по батькові позивача скорочено, суд зауважує, що сукупність інших наданих ОСОБА_1 документів у повному обсязі дає змогу встановити його ім`я та по батькові. В свою чергу, відмова у зарахуванні таких періодів трудової діяльності з наведених підстав є нічим іншим, як створення позивачу штучних перешкод у отриманні конституційної гарантії в вигляді пенсійного забезпечення.
При цьому, суд вважає безпідставними покликання відповідача на неможливість зарахування періодів трудової діяльності позивача згідно з вказаними вище архівними довідками, оскільки такі періоди містяться у трудових книжках позивача, які є основними документами, що підтверджує стаж роботи.
До того ж, зазначення у довідках від 27.05.2025 №01-12/П-180, №01-12/П-181, №01-12/П-182, №01-12/П-183 та від 01.07.2025 №01-12/П-195 імені " ОСОБА_2 ", " ОСОБА_1 ", " ОСОБА_1 ", " ОСОБА_1 " та " ОСОБА_1 " жодним чином не спростовує можливість встановити особу позивача ОСОБА_1 .
Крім того, слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 дійшов висновку, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах. Неточні записи у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. У свою чергу, недоліки ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення особи її права на соціальний захист.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.
Верховним Судом у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а зазначено, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а відтак, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування / призначення пенсії.
Беручи до уваги, що трудовою книжкою позивача у повному обсязі підтверджено його зайнятість на роботах, які дають право на призначення пенсії, відмова пенсійного органу з наведених підстав є необґрунтованою.
Відтак, із урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу роботи позивача періоду роботи з 02.06.1989 по 31.12.1989, з 01.01.1990 по 01.08.1990, з 18.08.1991 по 31.12.1991, з 01.08.1993 по 31.12.1993 та з 01.1996 по 31.12.1996 що дає право на пенсію по інвалідності.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення № 164050005010 від 09.07.2025 року прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Згідно з частиною першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачі як суб`єкт владних повноважень не надали суду достатньо належних і достовірних доказів на підтвердження правомірності своїх дій.
Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16.05.2019 по справі № 812/1312/18.
Чинним законодавством України повноваження щодо призначення пенсій за віком покладено на територіальні органи ПФУ, а тому здійснення перевірки умов, визначених Законом №1058, необхідних для призначення пенсії покладається саме на останніх.
Враховуючи те, що пенсійним органом не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов, необхідних для призначення пенсії по інвалідності, належним способом захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 02.07.2025 з урахуванням висновків суду.
Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне, визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №164050005010 від 09.07.2025 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 від 23.03.1987 з 02.06.1989 по 31.12.1989, з 01.01.1990 по 01.08.1990, з 19.08.1991 по 30.10.1991 з урахуванням архівних довідок Комунальної установи "Трудовий архів" Решетилівської міської ради Полтавської області від 27.05.2025 №01-12/П-180, №01-12/П-181, №01-12/П-182, №01-12/П-183, період роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_4 від 26.01.1993 з 29.10.1991 по 31.12.1991, з 01.08.1993 по 31.12.1993, з 01.01.1996 по 31.12.1996 з з урахуванням архівних довідок Комунальної установи "Трудовий архів" Решетилівської міської ради Полтавської області від 01.07.2025 №01-12/П-195 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 02.07.2025 з урахуванням висновків суду.
При прийнятті рішення у цій справі суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Отже, позов ОСОБА_1 належить задовольнити частково.
Частиною 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Таким чином, при частковому задоволенні позову ОСОБА_1 суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484,48 коп. (968,96 грн. /2).
Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, код ЄРДПОУ 21910427) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №164050005010 від 09.07.2025 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 від 23.03.1987 з 02.06.1989 по 31.12.1989, з 01.01.1990 по 01.08.1990, з 19.08.1991 по 30.10.1991 з урахуванням архівних довідок Комунальної установи "Трудовий архів" Решетилівської міської ради Полтавської області від 27.05.2025 №01-12/П-180, №01-12/П-181, №01-12/П-182, №01-12/П-183, період роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_4 від 26.01.1993 з 29.10.1991 по 31.12.1991, з 01.08.1993 по 31.12.1993, з 01.01.1996 по 31.12.1996 з урахуванням архівних довідок Комунальної установи "Трудовий архів" Решетилівської міської ради Полтавської області від 01.07.2025 №01-12/П-195. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 02.07.2025 з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 484,48 коп.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя	 	С.С. Бойко