ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/4231/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасувати постанову №095490 від 29 липня 2025 року про застосування адміністративно-господарського штрафу.
В обґрунтування протиправності оскаржуваної постанови позивач посилався на те, що автомобільна дорога, на якій водій належного позивачу транспортного засобу розпочинав перевезення вантажу, не містила жодних дорожніх знаків, які вказували би на приналежність дороги до доріг саме місцевого значення, включаючи і ті, по яким заборонено рух з перевищенням вагових норм транспортними засобами з повною масою понад 24 т. У зв`язку з цим водію не було відомо, по якій саме автомобільній дорозі він рухався та які саме вагові обмеження застосовуються на такій дорозі, а тому не міг усвідомлювати обставину порушення ним правил дорожнього руху. Крім цього, у позові зазначено про порушення відповідачем процедури прийняття оскаржуваної постанови, оскільки позивача не було забезпечено правом надання пояснень та заперечень стосовно матеріалів рейдової перевірки, які стосуються, зокрема, і тих обставин, що водій, який здійснював перевезення вантажу в день її проведення, не перебував у трудових відносинах з позивачем.
Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи; витребувано докази.
Відповідач у поданому до суду відзиві зазначив про безпідставність доводів позову та законність оскаржуваної постанови. Вказано, що під час проведення рейдової перевірки належного позивачу транспортного засобу водієм не було надано всіх документів, які вимагаються статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме не надано дозвільних документів на перевезення вантажу з перевищенням вагових параметрів. Складений за результатами рейдової перевірки акт був підписаний водієм, що свідчить про ознайомлення його зі змістом такого документу. В подальшому позивача було належним чином повідомлено і про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що в сукупності, на думку відповідача, означає дотримання ним процедури розгляду справи та порядку прийняття оскаржуваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу. Також відповідач вважає безпідставними доводи позивача щодо необізнаності водія про рух дорогою місцевого значення та щодо відсутності дорожніх знаків на автомобільній дорозі місцевого значення, оскільки такі є суб`єктивними обставинами і не можуть слугувати підставою для звільнення позивача від відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт та не впливають на значення і статус автомобільної дороги, по якій рухався водій належного позивачу транспортного засобу. Також відповідач звертав увагу на те, що перелік доріг місцевого значення у Чернівецькій області є доступним для автомобільних перевізників на веб-сайті Чернівецької обласної державної (військової) адміністрації, згідно з яким автомобільна дорога О-26127 «Маршинці-Форосна-Довжок» належить саме до доріг місцевого значення, якою в цілому не заборонений проїзд вантажного транспорту з перевищенням вагових обмежень, однак для такого проїзду вимагається дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні. Разом з цим дорожні знаки, про відсутність яких на дорозі вказав у позові позивач, встановлюють повну заборону проїзду транспортних засобів із перевищенням, зокрема, їх маси або навантаження на вісь, навіть за умови наявності відповідного дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні. Крім цього, відповідач звертав увагу суду на те, що необізнаність водія зі статусом автомобільної дороги, якою здійснюється рух, не звільняє його від обов`язку дотримання встановлених законом вимог з перевезення вантажу. Вважаючи законною оскаржувану позивачем постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.
Правом подання відповіді на відзив позивач не скористався.
Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 02 червня 2025 року №002803 уповноваженими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті було проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезення вантажу транспортним засобом марки MAN Schwarzmьller, днз НОМЕР_1 з причепом днз НОМЕР_2 , власником яких згідно зі свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та НОМЕР_4 є ОСОБА_1 . Водієм транспортного засобу в день проведення рейдової перевірки був ОСОБА_2 .
За результатами проведеної перевірки складено акт №074006 від 04 червня 2025 року, в якому вказано про виявлення порушень законодавства про автомобільний транспорт, а саме: статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» - здійснення перевезення вантажу згідно ТТН №117 від 04 червня 2025 року перевізником ФОП ОСОБА_1 з перевищенням вагових норм, а саме: фактична маса транспортного засобу становить 35,25 т при допустимих 24 т, що становить 46,87%.
04 червня 2025 року уповноваженою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті складено акт №000123 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, в якому вказано, що при нормативно допустимій масі 24 т фактична повна маса автомобіля MAN Schwarzmьller, днз НОМЕР_1 з причепом днз НОМЕР_2 становила 35,25 т.
10 червня 2025 року уповноваженою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті надіслано на адресу ОСОБА_1 повідомлення про розгляд справи щодо порушення вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» згідно з актом №074006 від 04 червня 2025 року. Так, згідно з даним повідомленням розгляд справи було призначено на 22 липня 2025 року о 10 год. 00 хв. Додатково зазначено, що у разі неявки представника позивача справа розглядатиметься без його участі.
У зв`язку з надходженням на адресу відповідача заяви представника позивача – Білінської Л.В. про ознайомлення з матеріалами справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, розгляд справи було перенесено на 29 липня 2025 року о 10 год. 00 хв., що підтверджується повідомленням від 23 липня 2025 року №65328/44/24-25, надісланим на адресу ОСОБА_1 
29 липня 2025 року за результатами розгляду справи про порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства про автомобільний транспорт в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ОПШ095490, згідно з якою у зв`язку з допущенням ОСОБА_1 порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30% при перевезенні вантажу, за що передбачена відповідальність абзацом 17 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», постановлено стягнути з ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у сумі 51000,00 грн.
За таких обставин, не погоджуючись з указаним рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.
Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до пунктів 7-9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує постанову суб`єкта владних повноважень про застосування адміністративно-господарського штрафу у зв`язку із порушенням законодавства про автомобільний транспорт. Позивача притягнуто до відповідальності згідно абзацу 17 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
У зв`язку з цим суд зазначає таке.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі - Закон №2344-III в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Статтею 6 Закону №2344-ІІІ передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначено Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 (далі – Порядок №1567 в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Пунктом 2 та абзацом 1 пункту 3 Розділу «Загальна частина», абзацом 1 пункту 4 Розділу «Рейдова перевірка» Порядку №1567 визначено, що рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Рейдові перевірки на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення і направлення на рейдову перевірку. Рейдова перевірка проводиться на підставі направлення на рейдову перевірку (у паперовій або електронній формі (за наявності технічної можливості) із зазначенням посадових осіб за формою згідно з додатком 1 (далі - направлення), що складається та підписується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу.
Відповідно до пункту 1 Положення про державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103 (далі – Положення №103 в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад та територій (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Підпунктами 2, 54, 57 пункту 5 Положення №103 визначено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; проводить перевірку транспортно-експедиційної документації на здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
Згідно з абзацом 1 пункту 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Абзацами 1, 2 пункту 13 Розділу «Оформлення результатів рейдової перевірки та застосування адміністративно-господарських штрафів» Порядку №1567 встановлено, що у разі виявлення в ході рейдової перевірки транспортного засобу порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою, яка провела перевірку, складається акт проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за формою згідно з додатком 2 (далі - акт проведення перевірки). У разі виявлення в ході рейдової перевірки порушень правил перевезення великогабаритних, великовагових вантажів посадовою особою додатково складається акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів за формою згідно з додатком 3 або акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів за формою згідно з додатком 4.
Згідно з пунктами 14-17 Розділу «Оформлення результатів рейдової перевірки та застосування адміністративно-господарських штрафів» Порядку №1567 акт проведення перевірки, акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів складаються у письмовій формі (паперовій або електронній формі). Акти в електронній формі можуть бути роздруковані, зокрема у вигляді стрічки, за допомогою спеціальних технічних пристроїв із зазначенням відомостей, передбачених формою відповідного акта.
Копія акта проведення перевірки, акта про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів, акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів видається водію транспортного засобу (за винятком відмови від їх отримання), про що посадова особа робить в актах відповідні записи, а у разі відмови водія транспортного засобу від отримання, копія акта проведення перевірки надсилається автомобільному перевізнику або уповноваженій ним особі.
Матеріали, складені за результатами рейдової перевірки, формуються у справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт (далі - справа про порушення) та розглядаються керівником або заступником керівника територіального органу Укртрансбезпеки в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою автомобільного перевізника або його уповноваженої особи) протягом двох місяців з дня його виявлення.
Справа про порушення розглядається у присутності автомобільного перевізника або уповноваженої ним особи. Про час і місце розгляду справи про порушення автомобільному перевізнику або його уповноваженій особі повідомляється не пізніше ніж за сім календарних днів до дня розгляду особисто під підпис чи шляхом надсилання повідомлення засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) або на адресу електронної пошти (за наявності) з урахуванням вимог Закону України “Про адміністративну процедуру”. У разі неявки автомобільного перевізника або його уповноваженої особи справа про порушення розглядається без їх участі.
Відповідно до пункту 19 Розділу «Оформлення результатів рейдової перевірки та застосування адміністративно-господарських штрафів» Порядку №1567 за результатами розгляду справи про порушення керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник: за наявності порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за які передбачена частиною першою статті 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”, виносить постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу за формою згідно з додатком 5; за наявності порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт (відповідальність за які не передбачена частиною першою статті 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”) виносить припис щодо усунення порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт (далі - припис) за формою згідно з додатком 6; за відсутності належного підтвердження порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт виносить постанову про закриття справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за формою згідно з додатком 7.
Статтею 1 Закону №2344-ІІІ визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Згідно зі статтею 18 Закону №2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
У главі 6 (статті 29-34) Закону №2344-III наведені положення про автомобільного перевізника. Так, згідно частини першої статті 33 Закону №2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Положеннями частини першої статті 34 Закону №2344-ІІІ передбачено, що автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.
Частинами першою, другою статті 48 Закону №2344-ІІІ встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків (частина четверта статті 48 Закону №2344-III).
Відповідно до частини другої статті 49 Закону №2344-III водій транспортного засобу зобов`язаний, зокрема, мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень; дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.
Статтею 60 Закону №2344-III передбачена відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Так, згідно з абзацом 17 частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу застосовується адміністративно-господарський штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Притягуючи позивача до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт на підставі абзацу 17 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідач в оскаржуваній постанові вказав про перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30% при перевезенні вантажу, без відповідного дозволу.
Стосовно наведеного суд зазначає таке.
Згідно частини другої статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08 вересня 2005 року №2862-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до вказаних статей Законів України «Про дорожній рух» та «Про автомобільні дороги» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 27 червня 2007 року №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування», якою затвердив Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі – Порядок №879).
Відповідно до підпункту 5 пункту 2 Порядку №879 дозвіл на рух - єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. №30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» (Офіційний вісник України, 2001 р., № 3, ст. 75), після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов.
Підпунктом 5-1 пункту 5 Порядку №879 визначено, що документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.
Згідно підпункту «б» пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли параметри транспортного засобу за типом: трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом не перевищують фактичної маси доріг державного значення 40 тонн, доріг місцевого значення 24 тонни.
Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. №30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами».
Згідно з пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30 (далі - Правила №30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Відповідно до абзаців 1, 4 пункту 4 Правил №30 рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції за формою, наведеною в додатку до цих Правил, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Згідно з пунктом 3 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Відповідно до пункту 6 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно у зонах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
Пунктами 7-14 Порядку №879 передбачені вимоги до контрольно-вимірювального обладнання та пунктів габаритно-вагового контролю, а пунктами 15-25 Порядку №879 - вимоги до габаритно-вагового контролю.
Так, контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль. Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль. Габаритно-ваговий контроль транспортного засобу проводиться протягом не більше однієї години (з моменту заїзду транспортного засобу на ваги до кінцевого оформлення матеріалів у разі виявлення порушення). За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних. Водії під час здійснення габаритно-вагового контролю повинні виконувати законні вимоги посадових осіб та/або працівників Укртрансбезпеки, її територіальних органів та поліцейських. У разі виявлення факту перевищення вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу під час руху без дозволу на рух або у разі здійснення руху з порушенням умов, визначених у дозволі на рух, подальший рух такого транспортного засобу забороняється до усунення порушення шляхом отримання дозволу на рух за пройдену частину маршруту або повного (часткового) перевантаження вантажу, що перевозиться в інший транспортний засіб, з подальшим підтвердженням дотримання вагових та/або габаритних параметрів, установлених законодавством, або отримання дозволу на рух на весь маршрут. (пункти 15-20, 21 Порядку №879).
Пунктом 37 Порядку №879 встановлено, що учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством.
Отже, перебування у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують хоча б один з параметрів, визначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, (зокрема, перевищення навантаження на осі транспортного засобу), допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. У разі перевезення вантажу без такого дозволу перевізник несе ризик притягнення його до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт шляхом стягнення з нього адміністративно-господарського штрафу, розмір якого коливається від відсоткового перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.
Як вбачається зі встановлених у цій справі обставин, уповноваженими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті було здійснено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки MAN Schwarzmьller днз НОМЕР_1 (причіп НОМЕР_2 ), в ході якого виявлено перевищення нормативно допустимої маси транспортного засобу під час руху його по автомобільній дорозі місцевого значення, а саме 35,25 т при допустимій масі 24 т, що підтверджується актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 04 червня 2025 року №000123.
Водночас при проведенні рейдової перевірки названого транспортного засобу відповідного дозволу, передбаченого частиною четвертої статті 48 Закону №2344-III, Порядком №879, Правилами №30 і Правилами дорожнього руху, водієм не було надано для огляду уповноваженій особі Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, що підтверджується матеріалами перевірки і не було спростовано позивачем під час судового розгляду цієї справи по суті.
Доказів того, що вказані обставини не відповідають дійсності, позивачем (його представником) до суду не подано.
З огляду на викладене, враховуючи виявлений відповідачем факт допущення перевищення позивачем нормативно допустимої маси транспортного засобу, а саме фактичної маси транспортного засобу на 11,25 т від нормативно допустимої межі 24 т, що становить 46,87% перевантаження (11,25*100/24=46,87%), суд погоджується з висновками відповідача про допущення позивачем порушення законодавства про автомобільний транспорт, що виразилось у перевищенні встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, за що застосовується адміністративно-господарський штраф згідно абзацу 17 частини першої статті 60 Закону №2344-III.
Отже, прийняття відповідачем оскаржуваної у цій справі постанови від 29 липня 2025 року №ОПШ095490 є обґрунтованим та правомірним.
Доводи позову про не перебування водія транспортного засобу ОСОБА_2 у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 суд оцінює критично, оскільки чинними нормами законодавства, які регулюють спірні відносини, не передбачено обов`язку у посадових осіб Державної служби України з безпеки на транспорті під час проведення рейдової перевірки встановлювати наявність тих чи інших відносин, у тому числі трудових чи цивільно-правових, між автомобільним перевізником та водієм.
Водночас суд звертає увагу на таке.
Аналіз положень Закону №2344-III свідчить про те, що відповідальність за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт несуть саме автомобільні перевізники суб`єкти господарювання. В розумінні вимог статті 1 Закону №2344-III автомобільний перевізником вважається фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Стаття 29 цього ж Закону встановлює, що автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.
Відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Зміст наведених норм указує на те, що перевезення вантажу може здійснювати особа, яка не є власником транспортного засобу.
Як вбачається з наявних у справі матеріалів, на момент проведення рейдової перевірки 04 червня 2025 року водієм транспортного засобу марки MAN Schwarzmьller днз НОМЕР_1 з причепом НОМЕР_2 був ОСОБА_2 . Станом на вказану дату проведення рейдової перевірки названий транспортний засіб з причепом перебував у власності саме ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та НОМЕР_4 .
Наведене, на переконання суду, свідчить про те, що транспортний засіб, відносно якого відповідачем проводилась рейдова перевірка 04 червня 2025 року, фактично перебував у безпосередньому розпорядженні та користуванні ФОП ОСОБА_1 , а тому останній вважається автомобільним перевізником у розумінні положень Закону України «Про автомобільний транспорт».
Доводи позивача про те, що автомобільна дорога, на якій водій належного позивачу транспортного засобу розпочинав перевезення вантажу, не містила жодних дорожніх знаків, які вказували би на приналежність дороги до доріг саме місцевого значення (включаючи і ті, по яким заборонено рух з перевищенням вагових норм транспортними засобами з повною масою понад 24 т), суд оцінює критично, адже такі не спростовують обставин допущення позивачем порушення законодавства про автомобільний транспорт, які полягали у перевищенні встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу.
Суд зауважує, що встановлення (розміщення) дорожніх знаків на автомобільних дорогах, як і питання недотримання водієм правил, установлених дорожніми знаками, не відноситься до повноважень Укртрансбезпеки.
Твердження позову про те, що відсутність на автомобільній дорозі дорожніх знаків спричинила неможливість обізнаності водія в тому, що він рухається дорогою саме місцевого значення, а тому він не міг усвідомлювати обставину вчинення ним порушення, також є безпідставними, адже згідно з положеннями абзацу другого статті 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Відповідно, юридична необізнаність автомобільного перевізника та/або водія належного перевізнику транспортного засобу про статус автомобільної дороги, якою він здійснює рух, не є поважною причиною для звільнення його від відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
При цьому, суд зважає і на те, що розпорядженням голови Чернівецької обласної державної (військової) адміністрації від 20 жовтня 2022 року №1322-р затверджено перелік обласних автомобільних доріг загального користування місцевого значення Чернівецької області, який є додатком до вказаного розпорядження.
Так, згідно з указаним переліком (пункт 169) в межах Чернівецького району Чернівецької області наявна дорога загального користування місцевого значення О26127 «Маршинці-Форосна-Довжок» протяжністю 27,5 км.
Вказаний перелік, який був чинним на момент проведення рейдової перевірки, опубліковано на офіційному вебпорталі Чернівецької обласної військової адміністрації за посиланням: https://bukoda.gov.ua/npas/pro-zatverdzhennia-pereliku-avtomobilnykh-dorih-zahalnoho-korystuvannia-mistsevoho-znachennia-chernivetskoi-oblasti.
Наведене, на переконання суду, додатково свідчить про безпідставність доводів позову в частині необізнаності водія та/або автомобільного перевізника з тим, якою саме автомобільною дорогою здійснюється рух транспортним засобом (на момент перевезення вантажу, та на момент проведення рейдової перевірки), а також з вимогами щодо нормативно дозволеної маси транспортного засобу з вантажем на дорозі місцевого значення. Вказане не звільняє автомобільного перевізника від обов`язку дотримуватися законодавства, яке регулює питання встановлення зовнішніх габаритів, фактичної маси або ж навантаження на вісь транспортну засобу.
Суд наголошує, що позивач як автомобільний перевізник не міг завчасно не знати про маршрут руху, а отже повинен був врахувати габаритно-вагові норми, встановлені для тієї чи іншої ділянки дороги і, відповідно, перевозити ту масу вантажу, яка не спричинятиме руйнування доріг загального користування.
Доводи позивача, якими, на його думку, спростовуються обставини вчинення ним порушення законодавства про автомобільний транспорт, не спростовують виявленого уповноваженим інспектором Укртрансбезпеки факту перевищення ФОП ОСОБА_1 встановлених законодавством габаритно-вагових норм, без наявного дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням таких норм.
Твердження позову про ненадання відповідачем можливості скористатися правом подання пояснень та заперечень щодо суті порушення у справі про порушення законодавства про автомобільний транспорт суд також вважає безпідставними та відхиляє.
Так, у постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі №820/4810/17 з подібних правовідносин зазначено, що відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє її спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Крім цього, враховуючи положення частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду у справі №640/27759/21 (постанова від 19 жовтня 2023 року), згідно якої основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Натомість, нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися з розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.
Тільки такий підхід забезпечить дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин вимог законодавства, яке регулює перевезення пасажирів та вантажів, та реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника компетентним органом, який контролює дотримання державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.
Отже, достатньою для встановлення особи перевізника є та інформація і документи, яка була надана водієм (перевізником) саме під час проведення рейдової перевірки.
Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідачем було дотримано норми Порядку №1567 в частині дотримання процедури розгляду матеріалів справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт.
У свою чергу позивачем не подано до суду жодних належних доказів, які могли б бути або повинні були бути пред`явлені контролюючому органу для спростування ним обставин вчинення правопорушення, та які б суттєво впливали на результат розгляду. За таких підстав розгляд матеріалів за відсутності позивача не може нівелювати сам факт виявлених порушень та бути достатньою підставою для скасування прийнятих постанов.
Доводів відзиву, якими відповідач обґрунтовує законність оскаржуваної постанови, позивачем (його представником) не спростовано.
Отже, за наявності доведених відповідачем та не спростованих позивачем у ході судового розгляду цієї справи факту допущення останнім порушення законодавства про автомобільний транспорт, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно застосовано до позивача адміністративно-господарський штраф на підставі абзацу 17 частини першої статті 60 Закону №2344-III. Тому оскаржувана постанова скасуванню не підлягає. При її винесенні відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно частин першої-третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідач довів законність оскаржуваної постанови. Натомість доводи позову не свідчать про наявність правових підстав для задоволення заявлених вимог.
Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 12 червня 2026 року.

Повне найменування учасників справи: позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ), відповідач – Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області (вул. Руська, 248-У, м. Чернівці, код ЄДРПОУ 39816845).

Суддя О.П. Лелюк