Справа №333/4011/25
Провадження №3/333/14/26

ПОСТАНОВА
Іменем України 
20 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Холод Р.С., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Жорняк М.О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, – 

ВСТАНОВИВ:

З Управління патрульної поліції ГУНП в Запорізькій області надійшла до Комунарського районного суду м. Запоріжжя справа стосовно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №310980, 24.04.2025 року, о 22 год. 50 хв., ОСОБА_1 керував транспортним засобом «FORD transit», номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Оріхівське шосе, 14А км у м. Запоріжжі, у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9.а Правил дорожнього руху України. Огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 проводився у встановленому законодавством порядку: на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою спеціального технічного приладу «Аlcotest Drager 6820» (результат – 0,52 ‰).

До суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про закриття провадження по справі, в якому він зазначив, що керував транспортним засобом у стані крайньої необхідності, оскільки був змушений здійснити виїзд у зв`язку з необхідністю евакуації пораненого військовослужбовця.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді водія-санітара медичного пункту. 24.04.2025 року його відпустили на одну ніч у м. Запоріжжя. Увечері того ж дня він вжив одну банку пива та планував відпочивати. Водночас, у зв`язку з терміновою необхідністю забезпечення додаткового транспортного засобу для евакуації поранених, він отримав виклик від свого командира. Необхідність полягала у тому, що була ворожа атака, поранені військовослужбовці і один автомобіль, який залишився, не зміг би доставити поранених до найближчого медичного закладу. Під час виїзду з м. Запоріжжя в напрямку с. Таврійськ на блокпосту його зупинили та запропонували пройти медичний огляд. На місці зупинки за допомогою спеціального пристрою «Драгер» було проведено перевірку на стан алкогольного сп`яніння, яка підтвердила наявність алкоголю в його організмі.
Захисник Жорняк М.О. підтримала клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження з підстав, наведених у ньому.
За клопотання ОСОБА_1 у судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_2 повідомив, що він проходить військову службу у військовій частині  НОМЕР_2 на посаді начальника медичної служби.
У них всього 2 евакуаційних автомобіля. 24.04.2025 року черговий екіпаж після виконання чергування був відпущений у м. Запоріжжя для відпочинку. Водночас, на їхньому напрямку почалися активні бойові дії, були поранені військовослужбовці, і один екіпаж міг не впоратися з завданням по евакуації поранених. У зв`язку з цим було прийнято рішення викликати додатковий автомобіль, який знаходився у ОСОБА_1 , для підкріплення.
Свідок додатково зазначив, що основним завданням водія-санітара є якнайшвидше прибуття до точки евакуації пораненого та доставлення до стабілізаційного пункту. Зазначене завдання є підвищено небезпечним, оскільки противник здійснює активне переслідування медичних екіпажів, а під час руху відсутня можливість укриття. У зв`язку з цим кількість водіїв, які виявляють готовність здійснювати виїзди на точки евакуації, є обмеженою. ОСОБА_1 тривалий час проходить військову службу у військовій частині та зарекомендував себе як надійний і відповідальний військовослужбовець, у зв`язку з чим для військової частини є важливим його подальше проходження служби на службовому автомобілі та збереження в особовому складі.

У судове засідання, призначене на 20.04.2026 року ОСОБА_1 та його захисник Жорняк М.О. не з`явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином повідомлявся у встановленому законом порядку.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).
Зважаючи на характер та суворість адміністративного стягнення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд вважає, що провадження стосовно ОСОБА_1 у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є кримінальним. Відповідно, воно підпадає під визначення «кримінальної процедури» у розумінні статті 4 Протоколу № 7 вказаної Конвенції.

До протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №310980 від 24.04.2025 року, працівники поліції долучили:
- результат спеціального технічного засобу «Alkotest Drager 6820» № ARНJ-0299 від 24.04.2025 року, згідно якого тест на стан алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 є позитивним і складає – 0,52‰;
- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого у зв`язку з виявленням у ОСОБА_1 запаху алкоголю з порожнини рота, вираженого тремтіння пальців рук, різкої зміни забарвлення шкірного покриву обличчя, було проведено огляд останнього на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Alkotest Drager 6820». Результат позитивний – 0,52%, з результатом огляду ОСОБА_1 згоден;
- рапорт поліцейського Бойка О., в якому фактично повідомляється начальнику УПП в Запорізькій області ДПП Борзенку О. про: зупинку 22.04.2025 року транспортного засобу «FORD transit», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, виражене тремтіння рук. Водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу «Alkotest Drager 6820», результат огляду – 0,52%, тест №3110, з результатом згоден. Щодо водія ОСОБА_1 складено електронний протокол ЕПР1 №310980;
- довідку з УПП в Запорізькій області, що ОСОБА_1 має посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 31.08.1990 року та відсутність повторності за ст.130 КУпАП;
- відеозаписи з нагрудних камер працівника поліції (відеофайл «ЕПР1№310980») з нагрудної камери поліцейського, дослідженого судом, згідно з якими зафіксовано рух транспортного засобу «FORD transit», номерний знак НОМЕР_1 , та його зупинка. Після зупинки, з автомобіля виходить водій, як встановлено в подальшому – ОСОБА_1 .
У зв`язку з виявленням ознак алкогольного сп`яніння, які було озвучено, працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального приладу «Драгер», на що останній погодився.
Поліцейським було здійснено контрольний забір повітря з метою перевірки справності спеціального технічного засобу, після чого ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння. Озвучений поліцейським результат склав 0,52‰. Із зазначеним результатом водій погодився.

Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є керування транспортними засобами особами в стані сп`яніння, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп`яніння, так само ухилення осіб, які керують транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до п. 2.9 а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

ОСОБА_1 у судовому засіданні не заперечував свою провину в порушенні п. 2.9а ПДР України та зазначив, що він проходить військову службу на посаді водія-санітара медичного пункту. 24.04.2025 року він відпочивав у м. Запоріжжі після чергування, але йому зателефонував його командир та повідомив, що негайно потрібно з`явитися на службу.

Як вбачається з витягу з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_4 Том 16 р/з №62т від 16.04.2025 року, 24.04.2025 року на відповідних позиціях фіксувалася активна фаза бойових дій. У зв`язку з цим відбулася передислокація медичної служби з населеного пункту Омельник до населеного пункту Преображенка Запорізької області.
Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що з огляду на те, що один екіпаж міг не впоратися з виконанням завдання, було прийнято рішення про залучення додаткового автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , який відпочивав у м. Запоріжжі.
Під час зупинки транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_1 , останній повідомив працівникам поліції, що прямує до населеного пункту Преображенка.
Також в матеріалах справи міститься первинна копія медичної картки №14 стосовно ОСОБА_3 , відповідно до якої 24.04.2025 року останній потрапив під танковий обстріл в районі населеного пункту Мала Токмачка та отримав вогнепальне поранення (час прибуття до ПХВ Вінниця н.п. Новоолександрівка – 21:50).

Відповідно до вимог ст.17 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Відповідно до ст.18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
У постанові від 21.12.2018 року в справі № 686/5225/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.
Однією з найважливіших умов визначення стану крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.
Положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Очевидно, що у цьому конкретному випадку, заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена (ймовірність загибелі поранених військовослужбовців), так як відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя та здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Крім того, доказів того, що водієм була завдана шкода будь-яким іншим учасникам дорожнього руху відсутні.

Враховуючи, що ОСОБА_1 проходить військову службу та виконує обов`язки водія-санітара, а також, що його дії були спрямовані на виконання службового завдання з надання медичної евакуації, суд дійшов до висновку, що, незважаючи на вчинення ним дій, які формально містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, він не мав умислу на його вчинення, оскільки допущений проступок був вчинений у стані крайньої необхідності, спрямованої на забезпечення однієї з основоположних засад Конституції України, відповідно до якої життя і здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при вчиненні дії особою у стані крайньої необхідності.

Керуючись ст.ст. 17, 18, 130, 245, 247, 249, 251, 252, 266, 280 КУпАП, суддя –

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, стосовно  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п.4 ст. 1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя      Р.С. Холод