П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/36269/25	

Перша інстанція: суддя Катаєва Е.В.,
повний текст судового рішення
складено 26.01.2026, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Семенюка Г.В. та Шляхтицького О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 січня 2026 року та апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – ВЧ НОМЕР_1 ), Військової частини НОМЕР_2 (далі – ВЧ НОМЕР_2 ) та просив:
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 з 21.01.2017 по 28.02.2018 включно індексації грошового забезпечення виходячи з базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення - січень 2008 року; 
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 21.01.2017 по 28.02.2018 включно виходячи з базового місяця - січень 2008 року в розмірі 50 218,31 грн, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою КМУ від 15.01.2004 №44 (далі Порядок №44);
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_2 щодо не врахування індексації грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ від 22.09.2010 №889 (далі Постанова №889) за період з 21.01.2017 по 28.02.2018 включно в розмірі 29830,99 грн та неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2017-2018 роки в розмірі 7436,35 грн, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік у розмірі 3896,78 грн; 
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою КМУ від 22.09.2010 №889 за період з 21.01.2017 по 28.02.2018 включно, грошову допомогу на оздоровлення за 2017-2018 роки, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати - індексації грошового забезпечення виходячи з базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення - січень 2008 року відповідно у розмірах в розмірі 29830,99 грн, 7436,35 грн, 3896,78 грн із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44; 
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_2 , яка полягає у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2017-2018 роки без врахування щомісячцної додаткової грошової винагороди в розмірі 9225,16 грн, а також матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 4279,80 грн;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2017-2018 роки, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати - додаткової грошової винагороди в розмірі 9225,16 грн, 4279,80 грн із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44;
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 28.08.2019 включно відповідно до абз.4, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2003 №1078 (далі Порядок №1078) у щомісячному фіксованому розмірі 3 870,15 грн; 
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 28.08.2019 включно відповідно до абз.4, 6 п.5 Порядку №1078 у загальному розмірі 69404,69 грн із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44;
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_2 щодо не врахування індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у розмірі 1452,71 грн та грошової допомоги на оздоровлення за 2019 рік в розмірі 3870,15 грн; 
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, грошову допомогу на оздоровлення за 2019 рік з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати - індексації грошового забезпечення відповідно до абз.4, 6 п.5 Порядку №1078 у розмірі 1452,71 грн та 3870,15 грн із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 21.01.2017 по день фактичної виплати грошового забезпечення відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів іх виплати, затвердженим Постановою КМУ від 21.02.2001 №159 (далі Порядок №159) із одночасною компенсацією суми податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44.
При відкритті провадження у справі судом встановлено, що позивачем у позові об`єднано вимоги відносно різних індексацій грошового забезпечення, а саме:
1) щодо індексації грошового забезпечення за період з 21.01.2017 по 28.02.2018 виходячи з базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення - січень 2008 року; 
2) щодо індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 28.08.2019.
Ухвалою суду від 26.11.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі.
Роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_1 , виділені в самостійне провадження позовні вимоги за період з 01.03.2018 по 28.08.2019 та справі присвоєно №420/39557/25.
У цій справі №420/36269/25 розглядаються вимоги позивача за період з 21.01.2017 по 28.02.2018 року. 
Ухвалою суду від 26.01.2026 року задоволена заява позивача щодо зміну предмету позову, в який він фактично уточнив одну з позовних вимог, а саме просив зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати на кожен несвоєчасно виплачений дохід за весь час затримки виплати з 21.01.2017 по день фактичної виплати грошового забезпечення відповідно до Порядку №159 із одночасною компенсацією суми податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 січня 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 21.01.2017 року по 28.02.2018 включно індексації грошового забезпечення виходячи з базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення - січень 2008 року. 
Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 21.01.2017 року по 28.02.2018 включно виходячи з базового місяця - січень 2008 року в розмірі 50218,31 грн. 
Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_2 щодо не врахування індексації грошового забезпечення, щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 за період з 21.01.2017 по 28.02.2018 грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. 
Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 21.01.2017 року по 28.02.2018 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, виплачену у жовтні 2017 року, грошову допомогу на оздоровлення за 2017-2018 роки, виплачену у березні 2017 року та січні 2018 року, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, щомісячної індексації грошового забезпечення (із застосуванням базового місяця – січень 2008 рік), з урахуванням виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
02.03.2026 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення, в якій позивач зазначив, що судом досліджені матеріали справи, проте не вирішено позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності ВЧ НОМЕР_2 щодо не врахування індексації грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 за період з 21.01.2017 по 28.02.2018 включно в розмірі 29830,99 грн та зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №889 за період з 21.01.2017 по 28.02.2018 включно, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати - індексації грошового забезпечення виходячи з базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення - січень 2008 року відповідно у розмірах в розмірі 29 830,99 грн із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44.
Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_2 щодо не врахування індексації грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 за період з 21.01.2017 по 28.02.2018 включно в розмірі 29830,99 грн.
Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №889 за період з 21.01.2017 по 28.02.2018 включно, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати - індексації грошового забезпечення виходячи з базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення - січень 2008 року відповідно у розмірах в розмірі 29830,99 грн.
Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог. 
Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у цій частині.
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 21.07.2017 року по 28.08.2019 року проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 . Наказом ВЧ НОМЕР_2 від 28.08.2019 року №209 його виключено зі списків особового складу. 
Рішенням командувача Сухопутних Військ Збройних Сил України від 19 грудня 2019 року №3914, ВЧ НОМЕР_2 була виключена з мережі розпорядників бюджетних коштів та встановленим порядком була зарахована на фінансове забезпечення ВЧ НОМЕР_1 з 01 січня 2020 року 
Позивач, вважаючи, що йому не в повному розмірі виплачувалось грошове забезпечення в період проходження служби, зокрема, не в повному обсязі нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення з 21.07.2017 по 28.02.2018 року, та відповідно вказана індексація не врахована при нарахуванні та виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення, додаткової винагороди, звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржувані рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень Порядку №1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 21.01.2017 року по 28.02.2018 року включно.
Суд також зазначив, що індексація грошового забезпечення підлягає включенню до грошового забезпечення під час обчислення позивачу допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
У додатковому рішенні суд, враховуючи правові висновки Верховного Суду, дійшов висновку про належність врахування при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації за період з 21.01.2017 по 28.02.2018 грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно ст.19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон).
Відповідно до ст.2 Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно ст.4 Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Відповідно до ст.5 Закону підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком №1078, п.1-1 якого визначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 р. №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Згідно п.4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення).
Відповідно до п.5 Порядку №1078 (проведення індексації грошових доходів населення) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
З аналізу наведеного вбачається, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи, при цьому, зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.
Тобто, за умови підвищення посадового окладу в січні 2008 року, останній виступає базовим, а з лютого здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
На момент виникнення спірних правовідносин, визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до Постанови КМУ «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 року №1294, якою затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців.
Відповідно до п.13 Постанови №1294, вона набрала чинності з 01 січня 2008 року, тобто датою, з якою пов`язується встановлення базового місяця індексації.
Вищевказана Постанова діяла до дати набрання чинності Постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме до 01 березня 2018 року.
З аналізу наведеного можна дійти висновку, що в період дії Постанови КМУ №1294, а саме з 01.01.2008 року по 28.02.2018 року (включно), розміри посадових окладів військовослужбовців були незмінні, що свідчить про наявність підстав для визначення базовим місяцем для проведення індексації у спірний період саме січня 2008 року.
Колегія суддів зазначає, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення від 08 листопада 2005, заява №63134/00).
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №825/1832/18, від 19 липня 2019 року у справі №240/4911/18 та від 07 серпня 2019 року у справі №825/694/17.
У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі №9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно спірних правовідносин щодо застосування базового місяця січня 2008 року.
У вказаний період позивачу були нараховані та виплачені у жовтні 2017 року матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, у лютому та грудні 2017 року матеріальна допомога на оздоровлення. Крім того, щомісячно нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода, передбачена Постановою №889.
Відповідно до ст.40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі Закон №2232-XII), гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Згідно ч.1-4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Вказаний Порядок затверджений наказом МОУ від 07.06.2018 року №260.
У вказаному Порядку зазначено, що військовослужбовцям грошова допомога для оздоровлення один раз на рік виплачується в розмірі місячного грошового забезпечення. Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги (пункти 1,6 розділу ХХІІІ).
Відповідно до п.1,7 розділу ХХІV військовослужбовцям один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Отже, за положеннями Порядку №260 не визначено врахування індексації грошового забезпечення у виплаті грошова допомога для оздоровлення та матеріальної допомога для вирішення соціально-побутових питань.
Проте, Верховний Суд у постанові від 30.11.2023 по справі №380/21619/21 досліджував питання включення розміру індексації грошового забезпечення до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обрахунок: грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки.
У постанові Верховний Суд сформував правовий висновок, згідно з яким при вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону №2017-ІІІ, Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078. Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців, з якого здійснюється, зокрема, обрахунок грошової допомоги на оздоровлення.
В силу приписів ч.5 ст.242 КАС України суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 30.11.2023 по справі №380/21619/21 та вважає, що індексація грошового забезпечення підлягає включенню до грошового забезпечення під час обчислення позивачу допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо врахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, яка діяла на вказаний період та позивачу щомісячно нараховувалась та виплачувалась вказана додаткова грошова винагорода, відповідно вона повинна бути врахована під час обчислення позивачу допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Щодо частини позовних вимог про врахування вказаної індексації при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 за період з 21.01.2017 по 28.02.2018 грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, за період з 21.01.2017 по 28.02.2018, розглянутих судом 1-ї інстанції у додатковому рішенні, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.11.2023 по справі №380/21619/21, щодо включення розміру індексації грошового забезпечення до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обрахунок: грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки. 
Так, Верховний Суд сформував правовий висновок, згідно з яким при вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону №2017-ІІІ, Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078. Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців, з якого здійснюється, зокрема, обрахунок грошової допомоги на оздоровлення. 
Тобто, враховуючи правову природу індексації за висновком Верховного Суду, суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вона включається у всі виплати належні позивачу.
Разом з тим, колегія суддів також погоджується з висновками суду 1-ї інстанції, що позовні вимоги в частині одночасної компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44 є передчасними, оскільки за змістом вказаного порядку така компенсація здійснюється при нарахуванні та виплати індексації.
Також, щодо компенсації втрати частини доходів, суд 1-ї інстанції вірно зазначив, що Верховний Суд у постанові від 31.03.2023 у справі №240/12017/19 чітко визначив, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. 
Невиплата такої компенсації є порушенням прав особи та саме з цього часу виникає право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав.
Також, за правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.04.2025 року по справі №280/8933/24, нормативне урегулювання відносин щодо компенсації громадянам втрати частини доходів вказує на те, що така компенсація пов`язана: по-перше, з порушенням встановлених строків виплати таких доходів; по-друге, з виключним переліком доходів як систематичних грошових виплат громадянам; по-третє, з фактом виплати нарахованих доходів.
При цьому, підставою для компенсації є затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців. Тому розмір компенсації невід`ємно пов`язаний з видом та розміром невчасно виплаченого доходу, а також з тривалістю часу, протягом якого була затримка його виплати. У питанні про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати ключовим питанням є дохід.
Обов`язком відповідача є виплата вказаної компенсації разом з виплатою заборгованості в силу приписів Закону № 2050-ІІІ . 
З наведеного вбачається, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення наразі є передчасними.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо спірних правовідносин.
Доводи апеляційних скарг, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішень суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 січня 2026 року та додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	О.І. Шляхтицький   Г.В. Семенюк