Справа № 191/2630/26 
Провадження № 3/192/404/26 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року суддя Солонянського районного суду Дніпропетровської області Тітова О.О., розглянувши в приміщенні суду в селищі Солоне Дніпровського району Дніпропетровської області справу про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Іларіоново Дніпропетровської області, громадянин України не працюючого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
за ч.1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 22 березня 2026 року близько 19:00 год. за адресою: АДРЕСА_3 , в стані алкогольного сп`яніння висловлювався на адресу своєї співмешканки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 нецензурною лайкою, давав їй стусани, чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, внаслідок чого була завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю  ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП. 
В суд ОСОБА_1 не з`явився, про слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку SMS, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило. За таких обставин, відповідно до ст. 268 КУпАП, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність особи, щодо якої складено протокол.
Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства, тобто умисного вчинення дій фізичного характеру, які виразились у стусанах потерпілій ОСОБА_2 та психологічного характеру, які виразились у нецензурній лайці на її адресу, тобто вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП знайшла своє підтвердження під час розгляду справи судом. 
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД 867931 від 03.04.2026 року, судом встановлено, що 22 березня 2026 року ОСОБА_1 висловлювався на адресу співмешканки ОСОБА_2 нецензурною лайкою, спричинив їй фізичний біль завдавши стусанів, кричав та висловлювався нецензурною лайкою оспосердкованим свідком чого була неповнолітня ОСОБА_3 , внаслідок чого була завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю  ОСОБА_2 .
Згідно з електронним рапортом та протоколом про прийняття заяви від 22.03.2026 судом встановлено, що о 21:05 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою:  АДРЕСА_3 хлопець заявниці ОСОБА_1 б`є її, ШМД не потрібна.
З письмових пояснень  ОСОБА_2 щодо подій 22.03.2026 встановлено, що вона викликала поліцію з приводу вчинення щодо неї домашнього насильства співмешканцем ОСОБА_1 , який в стані сп`яніння бив її руками та ногами по тілу та голові, завдав фізичного болю, виражався на її адресу нецензурною лайкою. 
З письмових пояснень неповнолітньої ОСОБА_3 встановлено, що 22 березня 2026 року близько 19 год. 05 хв. вона зателефонувала своїй подрузі ОСОБА_2 , яка проживає разом зі своїм хлопцем ОСОБА_1 та почула їх сварку, ОСОБА_1 ображав подругу нецензурною лайкою, можливо перебував в нетверезому стані, ОСОБА_2 повідомила, що хлопець її побив, а раніше вона неодноразово бачила, як ОСОБА_1 бив її подругу ОСОБА_2 .
З письмових пояснень ОСОБА_1 судом встановлено, що він не виключає можливість застосування домашнього насильства щодо своєї дівчини ОСОБА_2 , однак 22 березня 2026 року перебував в стані сп`яніння, тому конкретних обставин не пам`ятає. 
03 квітня 2026 року ОСОБА_1 офіційно попереджений про недопустимість вчинення насильства в сім`ї.
Згідно з формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 26.03.2026 визначено середній ризик небезпеки, однак стосовно ОСОБА_1 не виписано термінового заборонного припису. 
На думку суду, поведінка ОСОБА_1 була направлена на утвердження власної переваги, свідчить про відсутність поваги до жінки з якою він спільно проживає, а також вказує на відсутність критичного ставлення до своєї поведінки, впевненість у власній безкарності та применшення наслідків своєї неправомірної поведінки. Суд вважає, що така поведінка ОСОБА_1 викликала відчуття страху, емоційної невпевненості, безпорадності, нездатності захистити себе, а отже завдала шкоди, як фізичному так і психічному здоров`ю потерпілої  ОСОБА_2 . 
Суд не бере до уваги довідку складену ПОГ СВН ВП Синельниківського РУП за результатами розгляду звернення  ОСОБА_2 , оскільки доказового значення вона не має.
Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника – ОСОБА_1 , який не працює, ступінь його вини, свою провину він визнає формально, відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність та вчинення правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою відповідальність обставиною та вважає необхідним накласти на  ОСОБА_1 стягнення у виді адміністративного арешту на 5 діб. Саме таке стягнення, на думку суду, є справедливим, необхідним та достатнім для виховання  ОСОБА_1 та запобігання вчиненню нових правопорушень, як ним самим, так і іншими особами.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення зі  ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір в розмірі 665 грн. 60 коп. на користь держави.
Керуючись ст.ст. ч.1 ст. 173-2, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту на строк 5 (п`ять) діб.
Стягнути зі  ОСОБА_1 судовий збір в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. на користь держави.
Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя    О.О. Тітова