КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи №752/31294/25 Апеляційне провадження № 22-ц/824/8044/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Митрофанова А.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Оніщук М.І.,
судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
секретар Цалко Д.М.,
за участю:
представника позивача Колісниченка А.С., 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Колісниченком Артуром Сергійовичем, на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2026 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, 

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , згідно з яким просив суд:
- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 69,2 кв. м. посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О., реєстровий № 2100;
- витребувати у спільну власність подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 69,2 кв. м.;
- визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 69,2 кв. м.; автомобіль Mazda CX-5 vin № НОМЕР_1 білого кольору 2018 року випуску, державний номер НОМЕР_2 ;
- у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити ОСОБА_1 частину двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 69,2 кв.м.;
- у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити ОСОБА_2 частину двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 69,2 кв.м.;
- припинити право спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на автомобіль Mazda CX-5 vin № НОМЕР_1 білого кольору 2018 року випуску, державний номер НОМЕР_2 та залишити його в особистій приватній власності ОСОБА_2 , та в рахунок компенсації 1/2 частки ОСОБА_1 стягнути 1/2 вартості автомобіля Mazda CX-5 vin № НОМЕР_1 білого кольору 2018 року випуску, що складає 429 150,00 грн. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію відчуженої частину двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 69,2 кв. м. у розмірі 1 940 300,00 грн.;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію замість його 1/2 частки у праві спільної сумісної власності відчуженого спільного майна (цінних паперів) у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна, що складає 2 627 464,50 грн. 
Одночасно з позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд:
- накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті;
- заборонити ОСОБА_3 вчиняти будь - які дії зі зміни фактичного стану, проведення перереєстрації, продажу, передачі в оренду або користування, іпотеку, довірчу власність, управління, заставу, або відчуження будь-яким способом квартири за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті;
- заборонити будь-яким державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири квартири за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті;
- накласти арешт на грошові кошти у банках чи інших фінансових установах та майно ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) у межах суми стягнення у розмірі 6 937 214,50 грн.
Заяву мотивовано тим, що під час шлюбу подружжям було набуто спільне сумісне майно: двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 69,2 кв. м.; автомобіль Mazda CX-5 vin № НОМЕР_1 білого кольору 2018 року випуску, державний номер НОМЕР_2 .
Вказане нерухоме майно було набуто подружжям 02 листопада 2020 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Троїцьким С. С. та зареєстрованого в реєстрі за № 794. 
Покупцем за цим договором виступала відповідачка - ОСОБА_2 . 
Проте, оскільки майно було набуто за час шлюбу за спільні кошти, воно є спільним сумісним майном подружжя. 
Автомобіль Mazda CX-5 vin № НОМЕР_1 білого кольору 2018 року випуску, державний номер НОМЕР_2 був зареєстрований за відповідачкою 22 жовтня 2021 року, під час перебування у шлюбі. Оскільки автомобіль був набутий за час шлюбу, він є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Після того, як позивач ініціював розірвання шлюбу та звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу, а також звернувся до органу опіки та піклування щодо забезпечення його участі у вихованні дитини, відповідачка, побоюючись поділу спільного майна, вчинила дії, спрямовані на його незаконне відчуження. 
Зокрема, 10 листопада 2025 року відповідачка ОСОБА_2 уклала договір купівлі-продажу квартири (посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О., реєстровий № 2100), за яким відчужила вищезазначену спільну квартиру на свою матір, ОСОБА_3 . 
Окрім вказаного майна, подружжя за час шлюбу набуло у власність цінні папери іноземних компаній, оформлені на ім?я відповідачки, які, за наявною у позивача інформацією, остання так само відчужила протягом 2023-2025 років і привласнила собі усі вказані доходи від продажу спільного майна подружжя. 
У жовтні 2021 року відповідачка здійснила продаж 1400 одиниць акцій, викупивши їх по 2.05 $, і продавши по ринковій ціні акцій. Ціна акції на той момент $21.5, сума продажу ($21.5 - $2.05) * 1400 = 27230,00 доларів США. Позивачеві також відомо, що відповідачка здійснювала продаж частини або всього пакету акцій від грантів RSU у вересні 2025 року. Станом на цей час можливо припустити, що відповідачка відчужила спільні акції у період 2021-2025 років на загальну суму 124 230,00 доларів США., що складає 5 254 929,00 грн. (згідно з офіційним курсом НБУ станом на 27.11.2025 у розмірі 42,29 долара за 1 гривню), відповідно позивач має право претендувати на частину такого продажу у розмірі 2 627 464,5 грн. 
Таким чином, позивач має право на поділ майна подружжя, з приводу чого вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. 
Разом з тим, на цей час відповідач має вільну можливість у будь-який час після звернення позивача із позовом до суду розпорядитись своїм майном, а саме - відчужити за договором, переоформити на своїх близьких осіб, внести до статутного капіталу юридичної особи тощо. Більше того, відповідач вже зробив це і фіктивно переоформив квартиру, що перебувала у спільній власності подружжя, на маму, з метою уникнення поділу, а також здійснила відчуження спільних цінних паперів подружжя.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.01.2026 заяву задоволено частково. Накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 до набрання судовим рішенням законної сили. Заборонено ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії зі зміни фактичного стану, проведення перереєстрації, продажу, передачі в оренду або користування, іпотеку, довірчу власність, управління, заставу, або відчуження будь-яким способом квартири за адресою: АДРЕСА_1 до набрання судовим рішенням законної сили. Заборонено державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 до набрання судовим рішенням законної сили. Інші вимоги заяви залишено без задоволення (а.с.107-112).
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення, якою заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що без арешту рахунків відповідачка має вільну можливість вивести грошові активи з банківської системи або перевести їх на третіх осіб, що зробить виконання рішення про стягнення компенсації неможливим.
При цьому, відповідачка вже реалізувала пакет спільних акцій протягом 2021-2025 років на суму близько 124230,00 доларів США та привласнила ці кошти.
Такі дії, на думку апелянта, свідчать про системний характер ухилення від майбутнього поділу майна, у той час як відмова в арешті коштів створює ситуацію, за якої позивач, навіть маючи позитивне рішення суду, не зможе його реально виконати через відсутність у відповідача майна чи грошей на момент стягнення.
За вказаних обставин, вважає, що позиція суду першої інстанції про неспівмірність заходу забезпечення є помилковою, оскільки арешт коштів у розмірі 6937214,50 грн. суворо відповідає розміру заявлених грошових вимог (а.с. 119-124).
Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили.
Разом з тим, враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є поділ майна подружжя, а саме: двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 69,2 кв.м.; автомобіля марки Mazda CX-5 vin № НОМЕР_1 білого кольору 2018 року випуску, державний номер НОМЕР_2 ; цінні папери іноземних компаній на суму 5254929,00 грн.
Так, згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборона вчиняти певні дії.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).
Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд дотримався указаних вище вимог законодавства та, встановивши, що між сторонами виник спір щодо майна, набутого у період шлюбу, у тому числі, щодо квартири, яка є предметом спору, дійшов обгрунтованого висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на таке майно та заборону вчиняти дії щодо проведення будь-яких реєстраційних дій щодо цього майна та його відчуження.
При цьому, суд дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви в частині вимог про накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах суми стягнення розмірі 6937214 грн. 50 коп., адже запропоновані позивачкою заходи забезпечення позову є неспівмірними заявленим позовним вимогам.
Водночас, необхідно наголосити, що зі змісту вимог позову вбачається, що позивач одночасно просить виділити йому частку квартири та стягнути компенсанцію вартості цієї частки у розмірі 1940300 грн., а відтак заявлена сума арешту грошових коштів не узгоджується з позовними вимогами.
З вищенаведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, висновків суду не спростовують та на законність і обґрунтованість постановленої ухвали не впливають.
Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвали, в справі не виявлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.
У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, понесені відповідачем судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Колісниченком Артуром Сергійовичем, - залишити без задоволення.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2026 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 18 травня 2026 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук
Судді В.А. Шебуєва
О.В. Кафідова