ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 травня 2026 року	справа № 380/3204/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, –

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі також – ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач) із вимогами:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформлене протоколом засідання від 18.02.2026 № 63, у частині відмови у наданні (оформленні) громадянину ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;
- зобов`язати Комісію при ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.02.2026 про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та надати позивачу відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за пунктом 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Позовні вимоги мотивовані тим, що на утриманні позивача перебувають троє дітей віком до 18 років, що, на його думку, є самостійною підставою для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Позивач посилається на те, що до заяви від 11.02.2026 ним було долучено повний пакет документів, передбачений Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, а саме: свідоцтва про народження дітей; інформація з Єдиного реєстру боржників про відсутність стягнення аліментів; рішення суду про розірвання шлюбу; судовий наказ про стягнення аліментів; свідоцтво про шлюб. Окремо позивач наголошує, що з 04.05.2025 по 02.02.2026 проходив військову службу за мобілізацією та був звільнений у запас за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» саме у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, що, на думку позивача, додатково підтверджує наявність у нього підстав для відстрочки. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем не на підставі та не у спосіб, передбачені законом, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Ухвалою судді від 02.03.2026 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 проти задоволення позову заперечив. Відзив мотивовано тим, що Комісія з питань надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_4 діяла виключно в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією і законами України, а перелік документів, необхідних для одержання відстрочки за пунктом 3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», є вичерпно визначеним Додатком 5 до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560. На переконання відповідача, позивачем не подано всіх документів, передбачених зазначеним переліком, а саме: рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю); або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання дітей з тим із батьків, який є військовозобов`язаним; або письмового договору між батьками про те, з ким будуть проживати діти та про участь другого з батьків у їх вихованні; або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України; а також договору про сплату аліментів на дитину. На цій підставі Комісія, на переконання відповідача, правомірно ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки.
Розглянувши позовну заяву, відзив на позовну заяву, дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , є військовозобов`язаним, перебуває на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 04.07.2014 у справі № 460/1998/14-ц шлюб між позивачем та ОСОБА_2 , зареєстрований 18.11.2004 Чернилявською сільською радою Яворівського району Львівської області (актовий запис № 13), розірвано. Цим же рішенням судом встановлено, що від шлюбу сторони мають трьох малолітніх дітей, які проживають разом з позивачкою (матір`ю).
Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим 12.06.2025 Виконавчим комітетом Новояворівської міської ради, 12.06.2025 між позивачем та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб (актовий запис № 104), після державної реєстрації якого прізвище дружини – ОСОБА_4 .
За даними матеріалів справи, на час подання заяви про надання відстрочки позивач є батьком таких дітей:
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 );
- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 );
- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 ).
Батьками перших трьох дітей зазначено позивача та ОСОБА_2 ; батьками четвертої дитини – позивача та ОСОБА_8 .
Судовим наказом Яворівського районного суду Львівської області від 11.01.2021 у справі № 944/5648, провадження № 2-н/944/380/21 з позивача на користь ОСОБА_9 стягнуто аліменти на утримання трьох дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у розмірі однієї другої заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 24.12.2020 та до досягнення дітьми повноліття.
Згідно з довідкою Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 10.02.2026 № 8208, станом на 09.02.2026 позивач боржником не є, заборгованості зі сплати аліментів не має, відкритих виконавчих проваджень щодо нього (у тому числі щодо стягнення аліментів) немає.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_6 (по особовому складу) від 02.02.2026 № 36, виданого у селищі Покровське, позивач, який проходив військову службу за мобілізацією на посаді стрільця 1 мінометного взводу мінометної батареї мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_6 , з 03 лютого 2026 року звільнений з військової служби у запас на підставі абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» – у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Цим же наказом позивача направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_9 .
11.02.2026 позивач особисто через Центр надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Яворівської міської ради звернувся до голови Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою № 20260211-499074 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». До заяви позивачем долучено: свідоцтва про народження дітей; інформацію з Єдиного реєстру боржників про відсутність стягнення аліментів; документи, що підтверджують сімейні зв`язки батьків; свідоцтво про шлюб; рішення суду про стягнення аліментів.
За результатами розгляду заяви позивача Комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 протоколом від 18.02.2026 № 63 ухвалено рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, про що позивача повідомлено листом ІНФОРМАЦІЯ_9 від 18.02.2026 № 2346.
Як слідує зі змісту повідомлення, причиною відмови зазначено відсутність усіх підтверджуючих документів, а саме: свідоцтва про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та одного з документів – свідоцтва про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше), або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмового договору між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договору про сплату аліментів на дитину.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Вирішуючи спір, суд керується таким.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України; громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалася та є чинною на час розгляду справи. Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України від 03.03.2022 № 2105-IX, оголошено загальну мобілізацію.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, повноваження органів державної влади, обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі – Закон № 3543-XII).
Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі та не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.
Підстави для звільнення військовозобов`язаних від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, у тому числі шляхом надання відстрочки, визначені статтею 23 Закону № 3543-XII.
Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані із числа жінок та чоловіків, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, у тому числі порядок надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та її оформлення затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі – Порядок № 560).
Відповідно до пункту 58 Порядку № 560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16– 23 пункту 1 додатка 5) особисто через центри надання адміністративних послуг подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу за місцем перебування на військовому обліку заяву про надання відстрочки. До заяви додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.
Згідно з пунктом 1 додатка 5 до Порядку № 560 для надання відстрочки за пунктом 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII військовозобов`язаний подає свідоцтво про народження кожної дитини із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та (або) рішення суду про встановлення факту перебування дитини (дітей) на утриманні військовозобов`язаного (за наявності), та один з таких документів: свідоцтво про шлюб з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше); рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовозобов`язаним; рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовозобов`язаним; письмовий договір між батьками про те, з ким із батьків будуть проживати діти, та про участь другого з батьків у їх вихованні; а також інформацію з Єдиного реєстру боржників про відсутність у Реєстрі відомостей про військовозобов`язаного за категорією стягнення «стягнення аліментів».
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Відповідно до абзацу дев`ятого пункту 11 цього Положення районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Системний аналіз наведених приписів дає підстави для висновку, що пункт 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII пов`язує право військовозобов`язаного на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з наявністю двох взаємопов`язаних юридичних фактів: 1) перебування на утриманні військовозобов`язаного трьох і більше дітей віком до 18 років; 2) відсутність у такого військовозобов`язаного заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Жодних інших, додаткових до встановлених законом, умов чи обмежень право на відстрочку за цією підставою не передбачає.
Водночас, як убачається зі змісту повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_9 від 18.02.2026 № 2346, єдиною підставою для відмови у наданні позивачу відстрочки слугувала, на думку Комісії, неподання усіх документів, передбачених пунктом 1 додатка 5 до Порядку № 560.
Перевіряючи правомірність такого висновку відповідача, суд звертає увагу на таке.
Як слідує з матеріалів справи, позивач разом із заявою про надання відстрочки подав:
- свідоцтва про народження кожної з трьох дітей, у яких батьком зазначено саме позивача ( ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_12 ), тим самим документально підтвердивши факт батьківства військовозобов`язаного щодо кожної з трьох дітей віком до 18 років;
- рішення Яворівського районного суду Львівської області від 04.07.2014 у справі № 460/1998/14-ц про розірвання шлюбу з матір`ю трьох старших дітей – ОСОБА_2 – яким встановлено, що від цього шлюбу сторони мають малолітніх дітей, які проживають разом з позивачкою;
- свідоцтво про шлюб з ОСОБА_8 – матір`ю молодшої доньки – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_12 ;
- судовий наказ Яворівського районного суду Львівської області від 11.01.2021 у справі № 944/5648, яким з позивача стягнуто аліменти на утримання трьох дітей від першого шлюбу;
- довідку Яворівського відділу державної виконавчої служби від 10.02.2026 № 8208 про відсутність у позивача заборгованості зі сплати аліментів та відсутність відкритих виконавчих проваджень, у тому числі щодо стягнення аліментів.
Наявність на утриманні позивача трьох і більше дітей віком до 18 років, крім встановленої судовим наказом про стягнення аліментів на трьох дітей від першого шлюбу та свідоцтва про народження дитини від другого шлюбу, додатково підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_6 від 02.02.2026 № 36, яким позивача звільнено з військової служби за мобілізацією у запас саме на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто у зв`язку з тим, що на утриманні військовослужбовця перебувають троє і більше дітей віком до 18 років. Таке звільнення відбулося уповноваженим органом сектору безпеки і оборони (командиром військової частини) за фактом перевірки відповідних документів і свідчить про офіційне визнання державою в особі Збройних Сил України факту перебування на утриманні позивача трьох і більше дітей віком до 18 років. Поза розумним сумнівом, той самий юридичний факт у проміжку між 02.02.2026 (звільнення з військової служби) та 18.02.2026 (відмова у наданні відстрочки) припинити існувати не міг.
При цьому, аналізуючи мотиви оскаржуваного рішення Комісії, суд констатує, що відповідач, з одного боку, посилається на необхідність подання документа, який підтверджував би місце проживання дітей з батьком, що є військовозобов`язаним (рішення суду про розірвання шлюбу з визначенням місця проживання дітей з батьком; рішення органу опіки і піклування з аналогічним змістом; письмовий договір між батьками тощо), а з іншого – Порядок № 560 та сама стаття 23 Закону № 3543-XII не пов`язують факт перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного виключно зі спільним проживанням з ним. Передбачена законодавцем альтернатива (рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні) застосовується у випадках, коли дитина проживає окремо від військовозобов`язаного, проте перебуває на його утриманні.
При цьому Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» застосовує поняття «перебування на утриманні», а не «спільне проживання» чи «проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним». Зміст поняття «утримання» у розумінні сімейного законодавства (зокрема, статей 180, 181 Сімейного кодексу України) включає у себе як грошову, так і натуральну форму та може здійснюватися за домовленістю між батьками або у формі аліментів, що сплачуються за рішенням суду. Тому сам по собі факт проживання дитини окремо від військовозобов`язаного (одного з батьків) за наявності належного, регулярного та своєчасного виконання ним обов`язку з утримання цієї дитини не позбавляє такого військовозобов`язаного права на відстрочку за пунктом 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII.
У спірних правовідносинах позивач документально підтвердив фактичне виконання обов`язку з утримання трьох дітей від першого шлюбу шляхом подання судового наказу про стягнення з нього аліментів від 11.01.2021 у справі № 944/5648, який є виконавчим документом, а також довідки органу державної виконавчої служби про відсутність заборгованості зі сплати аліментів та про відсутність відкритих виконавчих проваджень. Зазначені документи у своїй сукупності цілком замінюють договір про сплату аліментів, який передбачений Порядком № 560 як альтернативний механізм підтвердження факту виконання обов`язку з утримання, оскільки і договір про сплату аліментів, і судовий наказ (рішення суду) про стягнення аліментів є рівнозначними юридичними підставами для виникнення в одного з батьків обов`язку утримувати дитину у грошовій формі. Підтвердження виконання цього обов`язку у формі стягнення аліментів за судовим наказом, за відсутності заборгованості, навіть більше відповідає змісту пункту 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII, ніж договір, який містить лише зобов`язання сплачувати аліменти, але сам по собі не гарантує його фактичного виконання.
Суд також враховує, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України та частиною першою статті 4 Закону № 3543-XII Кабінет Міністрів України при затвердженні Порядку № 560 не наділений повноваженнями встановлювати додаткові, у порівнянні з визначеними у статті 23 Закону № 3543-XII, умови надання відстрочки чи звужувати коло осіб, які мають право на її отримання. Підзаконний нормативно-правовий акт у відповідній частині має застосовуватися лише у спосіб, який не звужує гарантоване законом право військовозобов`язаного. 
Відповідно до частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
Аналогічна позиція щодо неприпустимості розширювального тлумачення підзаконних актів на шкоду гарантованим законом правам особи висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19, від 10 січня 2023 року у справі № 340/507/22.
Суд також звертає увагу на те, що повноваження Комісії з питань надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не є виключно формальними. Така комісія повинна оцінювати подані військовозобов`язаним документи у їх сукупності та взаємозв`язку, у світлі мети, з якою законодавець запровадив відповідну підставу для відстрочки – охорона інтересів дітей віком до 18 років, які перебувають на утриманні військовозобов`язаного, та збереження для них одного з годувальників. Формальний підхід Комісії, що зводиться виключно до перевірки наявності у пакеті документів конкретного, поіменно зазначеного у Порядку № 560 документа, без оцінки інших поданих документів, які об`єктивно і безсумнівно підтверджують ту саму обставину (перебування дітей на утриманні), не відповідає принципам належного урядування та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, закріпленим у пунктах 2 та 3 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано. Відповідно до пункту 3 цієї ж норми перевіряється також, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Як слідує зі змісту повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_9 від 18.02.2026 № 2346, Комісія не дала жодної правової оцінки судовому наказу від 11.01.2021 у справі № 944/5648 про стягнення з позивача аліментів на утримання трьох дітей від першого шлюбу, довідці державної виконавчої служби від 10.02.2026 № 8208 про відсутність заборгованості зі сплати аліментів, а також наказу командира військової частини НОМЕР_6 від 02.02.2026 № 36, яким позивача звільнено з військової служби саме у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох і більше дітей. Натомість, як свідчить зміст оскаржуваного рішення, Комісія обмежилася формальною констатацією відсутності документів, прямо названих у Порядку № 560, не співставивши їх з тими документами, які фактично подав позивач і які підтверджують ті ж самі юридично значущі обставини.
За таких обставин суд дійшов висновку, що рішення Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 , оформлене протоколом засідання від 18.02.2026 № 63, у частині відмови у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», прийняте без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, без належної мотивації та оцінки поданих позивачем документів у їх сукупності, а тому не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, є необґрунтованим, а отже, є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо посилання відповідача на правові позиції Верховного Суду, висловлені у постановах від 13.04.2023 у справі № 520/10440/22, від 22.06.2023 у справі № 160/8324/22 та від 06.02.2024 у справі № 380/14656/23, суд зазначає таке. 
Зазначені постанови Верховного Суду стосуються інших фактичних обставин, у яких заявники не подавали будь-яких документів, що підтверджували б факт перебування дітей на їх утриманні, або взагалі не підтверджували відсутність заборгованості зі сплати аліментів. У справі, що розглядається, обставини є іншими, зокрема, позивач подав комплект документів, які у своїй сукупності об`єктивно підтверджують як факт перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років, так і відсутність у нього заборгованості зі сплати аліментів. 
Тому посилання відповідача на вищевказані постанови Верховного Суду суд оцінює критично, оскільки правові висновки суду касаційної інстанції, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковими лише у подібних правовідносинах.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій або про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У цьому контексті суд враховує сталу та послідовну практику Верховного Суду, відповідно до якої адміністративний суд, перевіряючи рішення суб`єкта владних повноважень, не вправі підміняти такий орган і самостійно приймати рішення з питання, віднесеного до компетенції цього органу, якщо для прийняття відповідного рішення передбачена дискреція. Зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 808/8275/15, від 30.01.2019 у справі № 4819/49/15-А, а також у постановах Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 826/14016/16 та від 21.05.2020 у справі № 826/9925/18 наведено правовий висновок про те, що під дискреційними повноваженнями розуміють надання органу або посадовій особі певного ступеня свободи при прийнятті рішення з-поміж кількох законних альтернатив, а спосіб захисту порушеного права повинен відповідати характеру такого порушення та забезпечувати реальне поновлення прав особи без втручання у дискреційні повноваження адміністративного органу.
Розгляд та оцінка поданих військовозобов`язаним документів, перевірка наявності у нього підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та оформлення такої відстрочки належить до виключної компетенції Комісії з питань надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, утвореній відповідно до пункту 57 Порядку № 560. Суд позбавлений можливості підмінити собою цю Комісію та самостійно прийняти рішення про надання позивачу відстрочки.
Враховуючи наведене, належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах є зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_9 повторно розглянути заяву позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з урахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині цього рішення. Такий спосіб захисту відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 04.12.2018 у справі № 818/1369/17, а також узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11), згідно з якими судове рішення не повинно мати декларативного характеру, а має забезпечувати ефективне поновлення особи у її правах.
Отже, позовну вимогу про зобов`язання відповідача надати позивачу відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації суд вважає задовольнити частково – шляхом зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_9 повторно розглянути заяву позивача від 11.02.2026 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період з урахуванням висновків, наведених у цьому рішенні. 
У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання надати позивачу відстрочку – суд відмовляє, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись статтями 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –
в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформлене протоколом засідання від 18.02.2026 № 63, у частині відмови у наданні (оформленні) ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_13 (ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 11.02.2026 № 20260211-499074 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період з урахуванням висновків, наведених у мотивувальній частині цього рішення.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.