ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/1284/25  Номер провадження 22-ц/814/2545/26	Головуючий у 1-й інстанції Ситник О. В.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Пікуля В.П.,
суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА», в інтересах якого діє представник – адвокат Андрущенко Михайло Валерійович, на додаткове рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 24 лютого 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-ФІНАНС» (далі – ТОВ «ІННОВА ФІНАНС») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 20 лютого 2024 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладений договір про надання грошових коштів у позику № 3115630224, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 3 000,00 грн, строком на 360 днів.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, виникла заборгованість у розмірі 17 832,00 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту – 3 000,00 грн, заборгованості по процентах – 14 832,00 грн.
Враховуючи викладене, просив стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІННОВА-ФІНАНС» заборгованість за договором позики у розмірі 17 832,00 грн.
Короткий зміст рішення місцевого суду
Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 11 лютого 2026 року позов ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» заборгованість за договором позики від 20 лютого 2024 року № 3115630224 у розмірі 17 832,00 грн.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» судовий збір у сумі 2 422,40 грн.
Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення
19 лютого 2026 року до Зіньківського районного суду Полтавської області звернулося ТОВ «ІННОВА-НОВА», в інтересах якого діє представник – адвокат Андрущенко М.В., з заявою про ухвалення додаткового рішення у якій просив стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІННОВА-НОВА» судові витрати на надання ТОВ «ІННОВА-НОВА» професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 5 000,00 грн.
В обґрунтування заяви посилався на те, що рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 11 лютого 2026 року надійшло до підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС 16 лютого 2026 року, а тому п`ятиденний термін на подання доказів в частині витрат на отримання позивачем професійної правової допомоги станом на 18 лютого 2026 року включно не сплив.
Зазначив, що на підставі рішення загальних зборів учасників змінено найменування юридичної особи ТОВ з «ІННОВА ФІНАНС» на «ІННОВА-НОВА», у зв`язку з чим 08 вересня 2025 року внесені відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Зауважив, що зміна назви юридичної особи не впливає на юридичну силу документа, виданого раніше, оскільки юридична особа залишається тією ж самою, а зміна найменування є інформаційною, а не визначальною для правоздатності.
Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції
Додатковим рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 24 лютого 2026 року у задоволенні заяви представника позивача ТОВ «ІННОВА-НОВА» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом ТОВ «ІННОВА-НОВА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
З додатковим рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 24 лютого 2026 року не погодився позивач, в інтересах якого діє представник – адвокат Андрущенко М.В., та оскаржив його в апеляційному порядку подавши до суду апеляційну скаргу в якій просить суд додаткове рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 24 лютого 2026 року по справі № 530/1284/25 скасувати і направити справу для продовження розгляду до Зіньківського районного суду Полтавської області.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач не заявляв вимоги до відповідача про стягнення з нього витрат на правничу допомогу не відповідає обставинам справи, оскільки, позивачем було попередньо наведено в самому тексті позову орієнтовний розмір понесених витрат, до якого увійшли також і витрати по оплаті правничої допомоги, та фактично заявлено про стягнення даних витрат на підставі доказів, які будуть подані у встановлений законом строк.
Вказав, що не зазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу.
Посилаючись на умови пунктів 2.6, 3.4 договору № 06-05/2025 про надання правничої допомоги від 06 травня 2025 року, вважав, поважною причиною не надання доказів, що підтверджують розмір понесених судових витрат до ухвалення судом основного рішення по справі.
Щодо відзиву на апеляційну скаргу
Відзив на апеляційну скаргу з дотриманням вимог ЦПК України до Полтавського апеляційного суду не надходив.
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Щодо розгляду справи без виклику сторін
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Предметом апеляційного перегляду є додаткове рішення суду першої інстанції, яким вирішено питання розподілу судових витрат.
Враховуючи, що ціна позову становить 17 832,00 грн, що є менше ніж тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7 та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження. 
Позиція суду апеляційної інстанції
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України).
Пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Частиною третьою вище вказаної статті визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частини перша - третя статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно з частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною четвертою – п`ятою статті 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Тобто, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Вказане відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №671/1957/20.
З матеріалів справи вбачається, що 06 травня 2025 року між адвокатом Андрущенком М.В. та ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» укладений договір №06-05/2025 про надання правничої допомоги.
На підставі рішення № 05-09/2025 єдиного учасника ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» від 05 вересня 2025 року змінено назву товариства з «ІННОВА ФІНАНС» на «ІННОВА-НОВА».
У тексті позовної заяви позивач лише зазначив попередню (орієнтовну) суму судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн без наведення розрахунку цієї суми та без долучення документу, що містив би такий розрахунок. 
Вказав, що документальне підтвердження понесених судових витрат в частині надання ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» професійної правничої допомоги буде скеровано до суду разом із заявою про ухвалення додаткового рішення в строк, встановлений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.
Судом першої інстанції встановлено, що попередній розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем не долучався.
Також у доданих документах до заяви про винесення додаткового рішення відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат.
З матеріалів справи вбачається, що із заявою про постановлення додаткового рішення позивач звернувся до суду 19 лютого 2026 року, подавши таку заяву через підсистему «Електронний суд» (документ сформовано у системі 18 лютого 2026 року), тоді як рішення ухвалене 11 лютого 2026 року. 
Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 зазначив: розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
У випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі.
У разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду в постанові від 22 квітня 2024 року у справі № 346/2744/21.
Щодо посилання скаржника на умови пунктів 2.6, 3.4 договору № 06-05/2025 про надання правничої допомоги від 06 травня 2025 року, як на підставу поважних причин не надання доказів, що підтверджують розмір понесених судових витрат до ухвалення судом основного рішення по справі, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до пункту 2.6 договору № 06-05/2025 про надання правничої допомоги від 06 травня 2025 року послуги, які надаються відповідно до договору, підлягають їх подальшій після сплаті за результатами звітного періоду. 
Згідно пункту 3.2 договору № 06-05/2025 про надання правничої допомоги від 06 травня 2025 року за результатом надання послуг сторони складають акти приймання-передачі наданих послуг (надалі за текстом – «АНП»), в яких визначається перелік послуг, їх деталізація (за необхідності) та вартість.
Відповідно до пункту 3.3 договору № 06-05/2025 про надання правничої допомоги від 06 травня 2025 року АНП складається по факту надання кожної конкретної послуги за договором згідно погодженим до виконання заявкам замовника. При цьому сторони погоджують, що один АНП може містити в собі інформацію про одну або декілька погоджених до виконання заявок замовника, із деталізацією послуг та фактичних результатів (за необхідності по кожній з них, за результатом чого сторони погоджуються, що ціна послуг, погоджена за заявками може змінюватись (збільшуватись або зменшуватись відповідним чином).
Пунктом 3.4 вищезазначеного договору передбачено, що з моменту складання та направлення АНП замовник зобов`язується у строк, що не перевищує 5 (п`яти) робочих днів ознайомитись із даними АНП, погодити його з виконавцем та, за відсутності зауважень та/або скарг щодо послуг, зазначених в АНП, результату їх надання та/або інших нюансів, підписати та передати виконавцю 1 (один) екземпляр відповідного АНП.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що наведені вище умови договору свідчать про порядок надання послуг, їх оплати, а не обставини, що об`єктивно перешкоджали позивачу подати докази понесених витрат.
При цьому апеляційна скарга не містить обґрунтування поважних причин неподання позивачем доказів, що підтверджують розмір судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Зважаючи на вище вказане, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.
Отже, апеляційну скаргу ТОВ «ІННОВА-НОВА», в інтересах якого діє представник - адвокат Андрущенко М.В., слід залишити без задоволення, а додаткове рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 24 лютого 2026 року - без змін.
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат, що понесені сторонами під час розгляду справи місцевим судом, та відсутні підстави для розподілу судових витрат у вигляді судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА», в інтересах якого діє представник – адвокат Андрущенко Михайло Валерійович – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 24 лютого 2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 30 червня 2026 року.

Головуючий        В.П. Пікуль 

Судді         Т.В. Одринська

О.О. Панченко