ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА

Справа № 646/12005/25 
№ провадження 2/646/1342/2026 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2026 року     місто Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі
головуючої судді Іщенко О. В.,
секретар судового засідання Петренко А. О.,
учасники справи:
представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» Лановий Є. М.,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши відповідно до приписів частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у порядку заочного розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» в особі представника Ланового Євгена Миколайовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі

До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» в особі представника Ланового Є. М. з вимогою стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» заборгованість за кредитним договором № 102921493 від 29 березня 2021 року у розмірі 21 400,00 гривень.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 31 березня 2021 року ОСОБА_1 в особистому кабінеті на офіційному сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» подав заявку на отримання кредиту № 102921493.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» надіслало відповідачу електронним повідомленням одноразовий ідентифікатор, введенням якого відповідач підтвердив прийняття умов договору про споживчий кредит № 102921493 від 31 березня 2021 року.
За умовами кредитного договору № 102921493 від 31 березня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» перерахувало відповідачу кредитні кошти у розмірі 5 000,00 гривень.
23 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» було укладено договір відступлення прав вимоги № 03Т, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 102921493.
24 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» було укладено договір факторингу № 1/15, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 102921493 від 31 березня 2021 року.
Згідно із додатком № 1 до договору факторингу № 1/15 від 24 січня 2022 року сума боргу ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» становить 21 400,00 гривень, з яких: 5 000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 16 400,00 гривень - заборгованість за відсотками, яку позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь.
Окрім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» просить стягнути з відповідача на свою користь судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 гривень.
Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у відкритому судовому засіданні.
У судові засідання, представник позивача не з`явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином; у позовній заяві просив провести розгляд справи без його участі та зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач у судові засідання не з`явився, про дату та час їх проведення повідомлявся належним чином, заяв/клопотань на адресу суду від нього не надходило. Відзив на позовну заяву не надходив.
За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При цьому відповідно до частини четвертої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Частиною першою статті 280 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у зв`язку із неодноразовою неявкою відповідача у судові засідання та не повідомлення ним про причини такої неявки, не подання відзиву на позовну заяву та ураховуючи згоду позивача на ухвалення заочного рішення по справі постановив розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного розгляду справи за наявними у справі матеріалами.
Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
31 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 102921493.
Відповідно до пункту 1.1. договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений пунктом 1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній пунктом 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений пунктом 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.
Згідно із пунктом 1.2. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5 000,00 гривень у валюті: Українські гривні.
Відповідно до пункту 1.3. договору кредит надається строком на 7 днів з 31.03.2021 (строк кредитування).
Як зазначено у пункті 1.4. договору, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 07.04.2021.
Відповідно до пункту 1.5. договору проценти за користування кредитом - 1 400,00 гривень, які нараховуються за ставкою 4,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Тип процентної ставки за цим договором - фіксована.
У додатку № 1 до договору про споживчий кредит № 102921493 від 31 березня 2021 року сторони погодили графік платежів.
Додатком № 2 до договору про споживчий кредит № 102921493 від 31 березня 2021 року є паспорт споживчого кредиту, згідно із яким основними умовами кредитування з урахуванням побажань споживача є: тип кредиту - кредит; сума кредиту - 5 000,00 гривень; строк кредитування - 7 днів.
У якості інформації щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача зазначено таке: процентна ставка - 4,00 відсотків за кожен день користування кредитом у межах строку кредитування, вказаного у пункті 1.3. договору; стандартна (базова) процентна ставка - 5,00 відсотків за кожен день користування кредитом, яка застосовується у випадку продовження строку кредитування, вказаного у пункті 1.3. договору на стандартних (базових) умовах, згідно із пунктом 2.3.1.2. договору; тип процентної ставки - фіксована.
У договорі про споживчий кредит № 102921493 від 31 березня 2021 року у графі «Позичальник» зазначені персональні дані ОСОБА_1 , а у додатках до договору про споживчий кредит № 102921493 від 31 березня 2021 року зазначено « ОСОБА_1 ».
Як доказ виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» своїх зобов`язань за кредитним договором № 102921493 від 31 березня 2021 року позивач надав платіжне доручення № 26380790 від 31 березня 2021 року.
Зі змісту вказаного вище документа встановлено, що 31 березня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» перерахувало на рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 5 000,00 гривень, призначення платежу - кошти згідно договору 102921493.
На підтвердження розміру заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 102921493 від 31 березня 2021 року позивач надав відомість про щоденні нарахування та погашення, складену Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», згідно із якою відповідач станом на 06 червня 2021 року мав заборгованість у розмірі 21 400,00 гривень, з яких: борг по тілу - 5 000,00 гривень, борг по відсотках - 16 400,00 гривень.
23 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» було укладено договір відступлення прав вимоги № 03Т.
Відповідно до пункту 6.2. договору кредитор передає, а новий кредитор приймає права вимоги у розмірі портфеля заборгованості.
Для підтвердження дійсності прав вимоги, що відступаються, кредитор надає новому кредитору документацію, у порядку, передбаченому цим договором.
Права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості.
Як зазначено у пункті 7.1. договору, в якості компенсації за придбання (відступлення) прав вимоги, новий кредитор сплачує кредиторові плату, в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього договору складає 1 722 64 гривень без ПДВ до 29 червня 2021 року включно.
Відповідно до пункту 8.1. договору кредитор зобов`язаний протягом 30 робочих днів з моменту підписання цього договору та за умови своєчасної повної сплати компенсації за придбання (відступлення) прав вимоги відповідно до пунктів 7.1., 7.2. договору передати новому кредитору всю документацію щодо права вимоги до боржників зазначених у реєстрі.
Факт здійснення між сторонами приймання-передачі документації підтверджується відповідним актом приймання-передачі, підписаним особами, що мають повноваження на здійснення цих дій від кожної зі сторін.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» сплатило на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» визначену пунктом 7.1. договору відступлення прав вимоги № 03Т від 23 червня 2021 року ціну договору, що підтверджується платіжною інструкцією № 1173 від 24 червня 2021 року та платіжною інструкцією № 1033 від 29 червня 2021 року.
24 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» було укладено договір факторингу № 1/15.
Відповідно до пункту 1.3. договору права грошової вимоги вважаються відступленими фактору в день підписання відповідного реєстру. Додаткового оформлення відступлення права вимоги не вимагається.
Як встановлено з витягу з додатку до договору факторингу № 1/15 від 24 січня 2022 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 102921493 від 31 березня 2021 року у розмірі 21 400,00 гривень, з яких: сума заборгованості за тілом - 5 000,00 гривень, сума заборгованості за відсотками - 16 400,00 гривень.
Рішенням № 1778 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» вирішено змінити найменування товариства на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС».
Отже, як убачається з наведених вище обставин справи, спірні правовідносини виникли між кредитодавцем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС», яке набуло право грошової вимоги у Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», якому право вимоги було відступлено Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», та фізичною особою ОСОБА_1 - споживачем фінансових послуг.

Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються учасниками цивільної справи.
Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно із частиною першою статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до статті 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
З матеріалів справи встановлено, що первісний кредитор Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» 23 червня 2021 року уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» договір відступлення прав вимоги № 03Т. 
Відповідно до умов зазначеного договору, зокрема, пунктів 6.2., 7.1. та 8.1., первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв права вимоги за портфелем заборгованості за умови сплати визначеної договором компенсації та передачі відповідної документації.
Факт належного виконання грошового зобов`язання Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» підтверджується платіжними інструкціями № 1173 від 24 червня 2021 року та № 1033 від 29 червня 2021 року, що свідчить про повну оплату вартості відступлення прав вимоги у строки, передбачені договором.
З урахуванням положень договору, а також факту його належного виконання сторонами, право вимоги перейшло від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» у момент підписання договору, що узгоджується з його умовами.
У подальшому, 24 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» було укладено договір факторингу № 1/15. 
Відповідно до пункту 1.3. цього договору, право грошової вимоги переходить до фактора у день підписання відповідного реєстру, без необхідності додаткового оформлення.
З витягу з додатку до договору факторингу убачається, що до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 саме за кредитним договором № 102921493 від 31 березня 2021 року із визначеним розміром заборгованості. 
Також суд ураховує, що рішенням № 1778 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» змінено найменування товариства на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС».
Отже, з урахуванням послідовності правочинів (відступлення права вимоги та подальшого факторингу), належного виконання сторонами їх умов, підтвердження переходу права вимоги відповідними документами, а також безперервності правонаступництва у зв`язку зі зміною найменування юридичної особи, суд приходить до висновку, що право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 102921493 від 31 березня 2021 року було набуто позивачем правомірно.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із змістом статей 626 та 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із приписами частин першої та третьої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Згідно із приписами частин першої, четвертої, п`ятої та сьомої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування тамісцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (занаявності), прізвище, ім`я, по батькові та місцепроживання споживача(позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору.
У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу.
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно із приписами статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.
Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Відповідно до пунктів 5) та 6) частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спіних правовідносин, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частин третьої та шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до частин першої - третьої статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Позивач, пред`являючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором 102921493 від 31 березня 2021 року у розмірі 21 400,00 гривень, обгрунтував право вимоги тим, що між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС», та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 102921493, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на його номер телефону. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись.
За твердженнями позивача, договір про споживчий кредит № 102921493 підписано ОСОБА_1 31 березня 2021 року електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, відправленого на номер телефону останнього.
Судом встановлено, що у договорі про споживчий кредит № 102921493 від 31 березня 2021 року у графі «Позичальник» зазначені персональні дані ОСОБА_1 , що формально ідентифікує його як сторону правочину. 
Водночас, у матеріалах справи відсутні відомості про одноразовий ідентифікатор (код підтвердження), за допомогою якого, як стверджує позивач, було підписано зазначений кредитний договір в електронній формі.
Саме по собі зазначення персональних даних особи у тексті договору не є безумовним доказом того, що ця особа вчинила дії, спрямовані на його підписання, оскільки такі дані можуть бути внесені й без безпосередньої участі відповідної особи.
Наведені обставини в своїй сукупності не можуть свідчити про волевиявлення ОСОБА_1 на укладення кредитного договору, оскільки матеріалами справи не підтверджується, що відповідач, відповідно до приписів Закону України «Про електронну комерцію», підписав вищезазначений договір шляхом накладення електронного підпису або електронного цифрового підпису, чи електронного підпису одноразовим ідентифікатором, чи аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису).
Відсутність вказаних доказів позбавляє суд можливості встановити факт ознайомлення відповідача із вказаними саме такими умовами надання кредитних послуг та їх підписання, що є обов`язковим у разі пред`явлення позивачем вимог щодо стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання.
Отже, суд критично ставиться до наведених позивачем обставин підписання відповідачем 31 березня 2021 року договору про споживчий кредит № 102921493.
Окрім того, на підтвердження фактичного перерахування відповідачу кредитних коштів у сумі 5 000,00 гривень відповідно до укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» кредитного договору № 102921493 від 31 березня 2021 року позивач надав платіжне доручення № 26380790 від 31 березня 2021 року.
У постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 22.04.2024 року у справі № 559/1622/19 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Платіжне доручення № 26380790 від 31 березня 2021 року, згідно із яким 31 березня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» ініціювало переказ грошових коштів у розмірі 5 000,00 гривень на картковий рахунок № НОМЕР_1 , не може уважатись належним та достатнім доказом на підтвердження фактичного отримання відповідачем кредитних коштів у зазначеній сумі.
Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі.
Отже, моментом належного виконання платіжної операції є момент саме зарахування коштів на рахунок отримувача, платіжне доручення не засвідчує факту такого зарахування.
Суд зазначає, що будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження факту перерахування відповідачу кредитних коштів у сумі 5 000,00 гривень відповідно до укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» кредитного договору № 102921493 від 31 березня 2021 року матеріали позовної заяви не містять, до позовної заяви не долучено жодного документа, який би підтверджував факт зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача, їх фактичне отримання ним у будь-який інший спосіб, або користування відповідачем кредитними коштами.
З наданого позивачем розрахунку встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 102921493 від 31 березня 2021 року становить 21 400,00 гривень та складається з: заборгованості за тілом кредиту у сумі 5 000,00 гривень та заборгованості за відсотками у сумі 16 400,00 гривень.
Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів у підтвердження підписання саме ОСОБА_1 кредитного договору № 102921493 від 31 березня 2021 року, отримання ним кредитних коштів у визначеному кредитним договором розмірі, підстави для задоволення позовної заяви в частині стягнення з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» заборгованості зі сплати тіла кредиту у розмірі 5 000,00 гривень відсутні.

Стосовно обґрунтування позивачем наявності заборгованості відповідача зі сплати відсотків суд зазначає таке.
Як убачається з наданого позивачем розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 102921493 від 31 березня 2021 року становить 21 400,00 гривень та складається з: заборгованості за тілом кредиту у сумі 5 000,00 гривень та заборгованості за відсотками у сумі 16 400,00 гривень.
Оскільки позивачем не доведено наявність заборгованості відповідача за сумою основного боргу, то, відповідно, і право на отримання позивачем процентів за користування кредитними коштами не виникло, тому, позовна заява у цій частині також не підлягає задоволенню.
Відповідно до частин першої та другої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У постанові Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 569/15311/21 зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.
Отже, ураховуючи наведене вище, оцінивши надані позивачем докази та встановлені відповідно ним обставини справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню, тому, позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі, сплачені позивачем судові витрати по справі залишаються за ним.

Керуючись статтями 2, 76, 89, 141, 259, 263-265, 280, 282, 289, 352, 354 та 355 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 102921493 від 31 березня 2021 року у розмірі 21 400,00 гривень - відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст заочного рішення складено 24 квітня 2026 року.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС», ЄДРПОУ: 43657029, місцезнаходження: вулиця Симона Петлюри, будинок 21/1, місто Бровари Київської області, 07406; номер телефона: НОМЕР_2 , email: infо@fkpingpong.com.ua;
Представник позивача: Лановий Євген Миколайович, РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ; номер телефона: НОМЕР_2 , email: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; номер телефона: НОМЕР_5 .

Суддя О. В. Іщенко