Постанова
Іменем України

05 травня 2026року
м. Київ

справа № 466/2685/21
провадження № 61-6823 св 22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Пророка В. В.,
суддів: Калараша А. А., Петрова Є. В.,

учасники справи:
позивач	-	ОСОБА_1 ,	
відповідачі:		Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН», Товариство з обмеженою відповідальністю «Нерухомість - Закон та Порядок», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,	
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:	
		ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна,	

розглянувши на стадії попереднього розгляду в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість - Закон та Порядок», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, про визнання недійсним договору купівлі?продажу, скасування запису про державну реєстрацію права власності, витребування майна,

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 20 грудня 2021 року, ухвалене суддею Невойтом П. С., постанову Львівського апеляційного суду від 06 червня 2022 року та додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 27 червня 2022 року, прийняті колегією суддів у складі Ванівського О.М., Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» (далі - ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість - Закон та Порядок» (далі - ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок»), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО), треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Д. В. (далі - приватний нотаріус Пономарьова Д. В.), у якому просила:

1.1. визнати недійсним договір купівлі-продажу від 23 березня 2021 року квартири АДРЕСА_1 , укладений між ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» та ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок», посвідчений приватним нотаріусом Пономарьовою Д. В. (далі - спірна квартира та спірний договір купівлі-продажу);

1.2. скасувати запис № 41131429 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок»;

1.3. витребувати спірну квартиру з чужого незаконного володіння.

2. Позов мотивований тим, що позивачка є співвласницею спірної квартири разом з її сином ОСОБА_2 . Інший співвласник цієї квартири - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його спадщину вони прийняли разом.

3. 19 липня 2007 року її син ОСОБА_2 уклав кредитний договір з Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра») на отримання споживчого кредиту у сумі 34 500,00 доларів США (далі - договір споживчого кредиту від 19 липня 2007 року). Цього ж дня для забезпечення виконання зобов`язань за цим договором споживчого кредиту: 1) між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 був укладений нотаріально посвідчений договір застави; 2) між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 й ОСОБА_1 був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки щодо спірної квартири (далі - договір іпотеки від 19 липня 2007 року).

4. 15 квітня 2009 року ВАТ КБ «Надра» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості у сумі 32 453,99 доларів США (у тому числі щодо відсотків) задоговором споживчого кредиту від 19 липня 2007 року. Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 10 лютого 2010 року у справі № 2-272/10 був задоволений цей позов.

5. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 09 грудня 2010 року зазначене рішення першої інстанції скасоване та ухвалене нове - стягнути солідарно зОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_3 , зокрема у сумі 6 968,45 доларів США, щоеквівалентно за курсом Національного банку України (далі - НБУ) 55 313,47грн, - заборгованість за кредитом та 7 328,79 доларів США, щоеквівалентно за курсом НБУ 58 173,76 грн, - заборгованість по відсоткам.

6. Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-272/2010, виданого 19 листопада 2013 року Шевченківським районним судом міста Львова у зазначеній справі, закінчене.

7. 23 березня 2021 року ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН»продало ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» спірну квартиру, посилаючись на реалізацію умов Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (у актуальній редакції далі - Закон про іпотеку).

8. Позивачка стверджувала, що сума заборгованості не відповідає дійсності, строк виконання зобов`язання за договором споживчого кредиту від 19 липня 2007 року закінчився 05 липня 2014 року, протягом семи років банк до суду не звертався про стягнення заборгованості, тому ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» не мав права укладати спірний договір купівлі-продажу, який порушує законні права позивачки та підлягає визнанню недійсним у судовому порядку. Інші позовні вимоги також спрямовані на відновлення порушеного права позивачки.

9. Крім того спірна квартира є єдиним житлом позивачки, у якій ще й проживає неповнолітня дитина - син боржника.

10. У своїй відповіді на відзив ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» вона також зазначила, що спірний договір купівлі-продажу суперечить мораторію, веденому Законом України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (у актуальній редакції далі - Закон про мораторій)

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

11. Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 20 грудня 2021 року позов задоволено частково: визнаний недійсним спірний договір купівлі?продажу; витребувано спірну квартиру з чужого незаконного володіння ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок»;в задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Здійсненний розподіл судових витрат.

12. Суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» у своїй вимозі на підставі договору іпотеки від 19 липня 2007 року до відповідних боржників не обґрунтував належним чином дійсність заборгованості за договором споживчого кредиту від 19 липня 2007 року у сумі 76 240,75 доларів США, не повідомив однозначно про те, що має намір звернути стягнення на предмет іпотеки саме у спосіб продажу спірної квартири, та не повідомив умови цього стягнення, зокрема ціну продажу спірної квартири.

13. Наприклад, ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» не пояснило у відповідності до яких умов чи правил нарахувало кредитору проценти за договором споживчого кредиту від 19 липня 2007 року після закінчення строку кредитування (дати погашення кредиту за цим договором), не пояснило належним чином суму своїх вимог й у контексті статті 1050 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV (у актуальній редакції далі - ЦК України).

14. На запит суду першої інстанції до ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» щодо надання для вивчення кредитної справи ОСОБА_2 та розрахунку ВАТ КБ «Надра» нарахованої йому заборгованості за договором споживчого кредиту від 19 липня 2007 року останнє надало відповідь про відсутність запитуваної інформації. Тому з урахуванням цього, суд першої інстанції врешті дійшов висновку про неналежну доведеність суми заборгованості, яку вимагає товариство.

15. Водночас 07 червня 2014 року набрав чинності Закон про мораторій та ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Цей мораторій розповсюджується і на позасудові способи звернення стягнення.

16. Стягнення, здійснене ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» підпадає під дію зазначеного мораторію, встановленого Законом про мораторій. Тому спірний договір купівлі-продажу має бути визнаним недійсним.

17. Отже, у приватного нотаріуса Пономарьової Д. В. були наявні підстави для відмови в укладенні спірного договору купівлі-продажу та проведенні державної реєстрації набутого права власності на спірну квартиру.

18. Оскільки спірна квартира вибула з володіння позивачки за спірним договором купівлі-продажу не з її волі, то вона підлягає витребуванню у ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок».

19. У задоволенні вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» суд першої інстанції відмовив, оскільки виходив з того, що задоволення попередніх двох вимог забезпечить відновлення права позивачки, у тому числі з точки зору відображення цього у відповідному державному реєстрі згідно із чинними нормами українського законодавства, а тому задоволення цієї вимоги не є необхідним для захисту того права, за яким позивачка звернулася.

Короткий зміст судових рішень апеляційного суду

20. Постановою Львівського апеляційного суду від 06 червня 2022 року, з урахуванням додаткової постанови цього ж суду від 27 червня 2022 року:

20.1. скасовано рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 20 грудня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову;

20.2. скасовано рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 20 грудня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про скасування запису про реєстрацію права власності, ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позов задоволено частково - скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23 березня 2021 року (індексний номер: 57245740) приватного нотаріуса Пономарьової Д. В.;

20.3. у задоволенні позовних вимог до ФГВФО відмовлено;

20.4. в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін;

20.5. здійснено розподіл судових витрат.

21. Апеляційний суд, приймаючи до уваги обставини цієї судової справи, виходив з того, що на час укладення спірного договору купівлі-продажу діяв мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті. Те, що передана в іпотеку спірна квартира, співвласницею якої є позивачка, не перевищувала 140,0 кв. м та використовувалась нею як місце постійного проживання за відсутності іншого нерухомого житлового майна, було встановлено судом першої інстанції на підставі наданих учасниками доказів та пояснень, не спростовано іншими учасниками цієї справи. Тому вважав, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відчуження спірної квартири не узгоджується із положеннями Закону про мораторій, що, у свою чергу, є підставою для визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним згідно із частиною першою статті 203 та частиною першою статті 215 ЦК України. Окремо апеляційний суд зазначив, що відповідний мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому він не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

22. Але апеляційний суд вважав, що за встановлених обставин цієї судової справи задоволення судом позовної вимоги про витребування спірної квартири не є ефективним способом захисту права позивачки. Тому в цій частині судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги.

23. З посиланням на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 161/992/20, апеляційний суд зазначив, що після набуття чинності з 16 січня 2020 року нової редакції Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у актуальні редакції далі - Закон про держреєстрацію прав) позовна вимога про скасування запису про реєстрацію права власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно набула характеру неефективного способу захисту порушених прав та інтересів. А тому відповідно до практики Верховного Суду це може бути підставою для відмови у задоволенні цієї позовної вимоги. Водночас апеляційний суд відповідно до конкретних обставин цієї справи дійшов висновку, що з метою ефективного захисту порушених прав позивачки, враховуючи положення частини першої статті 5 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у актуальній редакції далі - ЦПК України), а також для досягнення мети виконуваності рішення суду у цій судовій справі, необхідно скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23 березня 2021 року (індексний номер: 57245740), прийняте приватним нотаріусом Пономарьовою Д. В.

24. Також апеляційний суд зазначив, що зміст і характер спірних правовідносин, встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать, що спір виник між ОСОБА_1 та сторонами спірного договору купівлі?продажу. Визначений як відповідач ФГВФО не був стороною оспорюваного договору, а також не був власником (користувачем) спірної квартири. Однак пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Враховуючи це, в задоволенні позовних вимог до ФГВФО слід було відмовити.

25. Додатковою постановою від 27 червня 2022 року Львівський апеляційний суд за заявою представника ОСОБА_1 стягнув з ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» на користь позивачки відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 5 500,00 грн. Апеляційний суд виходив з того, що відповідна вимога відповідає нормам українського законодавства, йому надали належні докази на підтвердження суми понесених витрат на правничу допомогу, а результати апеляційного розгляду справи дають підстави для стягнення їх відшкодування з ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН».

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

26.  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 (далі також - спірна квартира) на підставі Свідоцтва про право власності від 12 квітня 2007 року, виданого Квартирно-експлуатаційним відділом міста Львова на підставі розпорядження від 12 квітня 2007 року № 2770. Право власності зареєстроване Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 14 квітня 2007 року (номер витягу: 14223008).

27. У спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (2010 року народження).

28. 19 липня 2007 року ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 33/МБ-33 з ВАТ КБ «Надра» (далі також - договір споживчого кредиту від 19 липня 2007 року). За цим договором банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 34 500,00 доларів США для споживчих потреб.

29. Для забезпечення виконання зобов`язання за договором споживчого кредиту від 19 липня 2007 року того ж дня між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 був укладений договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Цибко Т. Б. (зареєстрований в реєстрі за № 2196).

30. Також для забезпечення виконання зобов`язання за договором споживчого кредиту від 19 липня 2007 року того ж дня між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Цибко Т. Б. (зареєстрований в реєстрі за № 2194) (далі також - договір іпотеки від 19 липня 2007 року). Предметом іпотеки була спірна квартира.

31. Стаття 5 договору іпотеки від 19 липня 2007 року передбачає умови задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема пункт 5.3. передбачає можливість продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону про іпотеку.

32. Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 10 лютого 2010 року у справі № 2-272/10 задоволено позов ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості у сумі 32 453,99 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 259 933,02 грн (у тому числі по відсотках) за договором споживчого кредиту від 19 липня 2007 року. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 09 грудня 2010 року це рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалене нове - стягнути солідарно з цих фізичних осіб на користь ВАТ КБ «Надра»: «6 968 (шість тисяч дев`ятсот шістдесят вісім), 45 доларів США, що еквівалентно 55 313 (п`ятдесят п`ять тисяч триста тринадцять), 47 грн заборгованого платежу по кредиту та 7 328 (сім тисяч триста двадцять вісім), 79 доларів США, що еквівалентно 58 173 (п`ятдесят вісім тисяч сто сімдесят три), 76 грн заборгованості по відсотках, а всього - 13 997 (тринадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто сім), 24 доларів США, що еквівалентно 113 487 (сто тринадцять тисяч чотириста вісімдесят сім), 23 грн».

33. На підставі виконавчого листа від 19 листопада 2013 року № 2-272/2010, виданого Шевченківським районним судом міста Львова Шевченківським відділом Державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1. 28 лютого 2017 року старшим державним виконавцем Шевченківського відділу Державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області Дзень В. М. винесена постанова про закінчення цього виконавчого провадження з наступних підстав: відповідно до акта про проведені електронні торги від 20 лютого 2017 року майно боржника, а саме транспортний засіб марки ГАЗ 3307 АП-18-04, реалізовано. Згідно із розпорядженням державного виконавця кошти направлені у Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області для їх подальшого перерахування стягувачу, чим фактично виконаний цей виконавчий документ. Виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій стягнуті. Отже це виконавче провадження закрите.

34. 17 липня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінінсова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») був укладений договір про відступлення прав вимоги № GL48N718070_1_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н. В. (зареєстрований в реєстрі за № 928) (далі - договір відступлення прав № 1). Того ж дня ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» уклало з ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» договір про відступлення прав вимоги № GL48N718070_1_2-N, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н. В. (зареєстрований в реєстрі за № 929) (далі - договір відступлення прав № 2).

35. 23 березня 2021 року між ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН»та ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» укладений спірний договір купівлі?продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д. В. (зареєстрований в реєстрі за № 708) (далі також - спірний договір купівлі-продажу).

36. Згідно із пунктом 1 спірного договору купівлі-продажуправо на продаж спірної квартири будь-якій особі належить іпотекодержателю (ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН») на підставі: договору іпотеки від 19 липня 2007 року; договору відступлення прав № 1 та договору відступлення прав № 2.

37. У пункті 2 спірного договору купівлі-продажу вказано, що продавець стверджує, що за тридцять днів до укладення цього договору письмово повідомив у відповідності до українського законодавства іпотекодавцям про свій намір укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки, продавець як іпотекодержатель одночасно з підписанням цього договору надає свою згоду на відчуження спірної квартири.

38. ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» направляло, зокрема ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 вимогу від 20 липня 2020 року, яку вони отримали, щодо погашення протягом 30 днів наведеної товариством заборгованості, яка випливає з договору споживчого кредиту від 19 липня 2007 року та відповідних договорів забезпечення, зокрема договору іпотеки від 19 липня 2007 року, попереджаючи про те, що буде здійснювати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до можливостей, передбачених Законом про іпотеку, обираючи їх на власний розсуд.

39. Суд першої інстанції встановив, що передана в іпотеку спірна квартира, співвласницею якої є позивачка, не перевищувала 140,0 кв. м та використовувалась нею як місце постійного проживання за відсутності іншого нерухомого житлового майна позивачки. Апеляційний суд погодився з цими встановленими обставинами, зазначив, що учасники цієї справи ці висновки не спростували.

40. Відповідно до матеріалів справи Львівський апеляційний суд склав акт про відсутність кваліфікованого електронного підпису у заяви ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» про відкладення розгляду справи від 06 червня 2022 року, направленої на офіційну електронну адресу апеляційного суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

41. 18 липня 2022 року ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просило скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 20 грудня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 червня 2022 року в частині визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу та скасування запису про державну реєстрацію відповідного права власності, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Також заявник просив скасувати додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 27 червня 2022 року, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Рух справи в суді касаційної інстанції

42. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 липня 2022 рокупісля усунення недоліків касаційної скарги відкрите касаційне провадження у справі.

43. 25 січня 2023 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв'язку із відрядженням судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Усика Г. І. до Вищої ради правосуддя справа розподілена колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду. А 09 вересня 2025 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв'язку зі зміною складу постійної колегії справа розподілена колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Пророка В. В. (суддя?доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

44. Як на підставу касаційного оскарження зазначених судових рішень ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» посилається на пункти 1 та 4 (пункт 3 частини третьої статті 411) частини другої статті 389 ЦПК України.

45. Посилаючись на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 910/13206/20щодо дотримання строків подання доказів та впливу цього на їх дослідження судом, ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» вважає, що апеляційний суд безпідставно його не застосував, оскільки прийняв разом з відповіддю позивачки на відзив товариства інформаційну довідку від 11 червня 2021 року № 261235509, що доводить, на думку товариства, ще й невідповідність умовам ЦПК України зміни позивачкою підстав її позову.

46. На думку ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН», апеляційний суд або неправильно застосував, або не застосував правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 127/8068/16-ц, від 22 грудня 2021 року у справі № 175/1243/19, від 04 грудня 2019 року у справі № 361/5027/16-ц, від 25 квітня 2018 року у справі № 201/9258/15-ц, від 11 серпня 2021 року у справі № 715/1788/19, від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 640/16936/18-ц щодо впливу реалізації вимог статті 35 та статті 38 Закону про іпотеку на можливості звернення іпотекодержателем стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

47. Також ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» переконане, що апеляційний суд не застосував правовий висновок Верховного Суду щодо того, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, викладений у постановах Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18.

48. Також ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» вважає, що апеляційний суд безпідставно відмовив йому у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з воєнним станом в Україні та цим завадив наданню аргументів товариством у судовому засіданні, що ставить під сумнів належне вивчення обставин справи та є порушенням норм процесуального права.

49. Оскільки ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» вважає, що оскаржувана постанова апеляційного суду підлягає скасуванню, то й відповідна додаткова постанова цього апеляційного суду у цій справі щодо розподілу судових витрат також має бути скасована.

50. Верховний Суд не бере до уваги ті доводи, які не стосуються касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень, у тому числі у межах вимог, встановлених статтею 400 ЦПК України.

(2) Позиція ОСОБА_1 .

51. 17 серпня 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу, у якому вона просить залишити її без задоволення як необґрунтовану.

52. Зокрема, ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» жодним чином не спростувало підстави для застосування Закону про мораторій у цій справі, які випливають, у тому числі з правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постановах від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18.

53. Верховний Суд не бере до уваги ті доводи, які не стосуються касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень, у тому числі у межах вимог, встановлених статтею 400 ЦПК України.

54. Зокрема, Верховний Суд звертає увагу, що логіка відзиву на касаційну скаргу передбачає відповідь на аргументи цієї касаційної скарги щодо помилок судів попередніх інстанцій саме у цій справі, а не чергове доведення позовних вимог, заявлених суду першої інстанції у ній, наведення аргументів, з якими не погодився апеляційний суд, чи спростування суми боргу, її визначення, тощо.

(3) Позиція інших учасників справи

55. Інші учасники справи правом на подання заперечення (відзиву; пояснень) на касаційну скаргу не скористалися.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

56. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

57. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України.

58. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України).

59. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

60. Глава 5 ЦПК України присвячена врегулюванню питання доказів та доказування. Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність визначені статтями 76-80 ЦПК України. Оцінку доказів суд здійснює відповідно до статті 89 ЦПК України.

61. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

62. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

63. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта статті 367 ЦПК України).

64. Підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у певних випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (згідно із пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Також до відповідних підстав касаційного оскарження віднесені випадки, коли судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України (пункти 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

65. Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частини перша та друга статті 400 ЦПК України).

66. Частина третя статті 400 ЦПК України передбачає, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

67. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

68. Судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою (пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України).

69. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).

70. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення (частина друга статті 412 ЦПК України).

71. Критерії оцінки подібності правовідносин для застосування правових висновків Верховного Суду у контексті статей 263 та 389 ЦПК України, визначені, наприклад, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19.

72. ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine), заява № 4909/04, п. 58)

(1.1) Щодо аргументів учасників спору, які Верховний Суд не може прийняти до уваги

73. Пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України передбачає вказівку у касаційній скарзі суті правового висновку Верховного Суду, а не того, з приводу якого питання він висловлювався, та того, у чому полягає його незастосування або неправильне застосування, безпідставне застосування.

74. Верховний Суд у своїй діяльності (дивитись, наприклад, постанову Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17) керується доктриною venire contra factum proprium(заборона суперечливої поведінки), яка базується на римській максимі: «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

75. Верховний Суд не приймає до уваги посилання ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» на свою постанову від 22 грудня 2021 року у справі № 947/14605/20 у частині оцінки суті недопустимих доказів у судовій справі, оскільки питання порушення строків подання доказів суду, яке підіймає товариство у своїй касаційній скарзі, не стосується питання визначення та оцінки достовірності доказів, які випливають зі статті 79 ЦПК України. Власна інтерпретація особою правових висновків Верховного Суду з метою формування потрібних їй аргументів у конкретних обставинах іншої справи не наділяє результати такої інтерпретації статусом правового висновку у розумінні пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

76. Також Верховний Суд не бере до уваги посилання товариства у тій формі, у якій воно сформульоване, на свою постанову від 20 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19, оскільки товариство не наводить які саме мотиви або доводи не навів апеляційний суд у оскаржуваній постанові, які свідчать про його незгоду з судом першої інстанції, у тому числі щодо прийняття чи відмови у прийнятті доказів. Верховний Суд вже зазначив вище, що пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України вимагає не лише наведення суті правового висновку Верховного Суду, але й обґрунтованого пояснення у чому полягає його незастосування або неправильне застосування, безпідставне застосування.

77. До того ж висновок касаційного суду щодо результатів перегляду ним конкретного судового рішення у конкретній судовій справі не є правовим висновком у розумінні пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а є саме результатом цього конкретного касаційного перегляду. З цієї ж причини Верховний Суд не приймає до уваги посилання ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» на свою постанову від 27 червня 2018 року у справі № 921/403/17-г/6 у тому формулюванні, яке наведене у касаційній скарзі.

78. Крім того, констатування Верховним Судом безпосереднього змісту норми ЦПК України також не є правовим висновком щодо її застосування, а є саме цитуванням змісту норми права. У зв`язку з останнім, Верховний Суд також не приймає до уваги посилання товариства, наведене у касаційній скарзі, на свою постанову від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18.

79. Додатково Верховний Суд звертає увагу на те, що цитування змісту норми закону у його постанові не наділяє цю норму закону додатковою юридичною силою, не підтверджує дійсність її безпосереднього змісту. Тому Верховний Суд не приймає до уваги посилання ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» на постанову від 23 червня 2020 року у справі № 922/2589/19 у наведеному у касаційній скарзі формулюванні.

80. У зв`язку із зазначеним Верховний Суд не приймає до уваги й посилання товариства у тій формі, у якій воно сформульоване, на свою постанову від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15-ц. Зокрема, обставини, встановлені судом у інших судових справах, можуть за правилами ЦПК України мати преюдиційний характер для справи, що розглядається, але вони не є правовим висновком Верховного Суду, а висновки Верховного Суду щодо результатів касаційного перегляду конкретного судового рішення не є правовим висновком щодо застосування норми права, а є результатом конкретного касаційного перегляду. Верховний Суд не здійснює касаційний перегляд судових рішень «за аналогією».

81. Верховний Суд не приймає до уваги посилання ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» на свою постанову від 12 серпня 2020 року у справі № 450/2216/15-ц у тій формі, у якій воно сформульоване, оскільки ця справа не стосується розгляду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому правові висновки щодо інтерпретації підстав відмови у такому позові не мають відношення до цією справи, яка пов`язана з захистом прав у процесі реалізації права стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку. Наведення цитат з постанов Верховного Суду, щодо оцінки ним конкретних обставин у інших конкретних справах, пов`язаних зі спорами учасників правовідносин іпотеки в ході реалізації звернення стягнення на предмет іпотеки щодо ціни реалізації предмета іпотеки не є релевантними аргументами на спростування констатації судом факту відсутності проінформованості позивачки про оцінку вартості спірної квартири для її відповідного продажу. Зокрема, суди попередніх інстанцій не встановлювали у справі, що розглядається, невідповідність реальної вартості реалізованого майна вартості його відчуження, не зазначали це мотивом визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним. Мотиви судів попередніх інстанцій зводились до того, що передбачена Законом про іпотеку вимога до іпотекодержателя здійснювати відповідні повідомлення іпотекодержателя перед реалізацією предмета іпотеки означає відсутність безумовної попередньої згоди іпотекодавця на всі без виключення дії іпотекодержателя з цього питання, а тому й згоди, наявність якої виключає застосування Закону про мораторій. Тому Верховний Суд також не приймає до уваги наведені у касаційній скарзі посилання ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» на свої постанови від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 та від 10 березня 2021 року у справі № 362/6156/16-ц.

82. Оскільки ані суд першої інстанції, ані суд апеляційної інстанції не посилався на постанову Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 127/8068/16-ц, то власна інтерпретація ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» висновків у цій постанові, яка ґрунтується на різниці обставин цієї справи та справи, що розглядається, Верховним Судом не приймається до уваги як така, що не відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

83. Предметом спору у цій справі не є визначення характеру здійсненого ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» стягнення на предмет іпотеки, оскаржувані судові рішення не обґрунтовані сумнівом суду у тому, що товариство здійснило це стягнення у позасудовий спосіб. Тому його посилання у касаційній скарзі з цитатами на правові висновки Верховного Суду з приводу існуючих способів звернення стягнення на предмет іпотеки, здійснення позасудових способів без звернення до суду, викладені у постановах Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц є необґрунтованими у контексті дійсних мотивів оскаржуваної постанови апеляційного суду, а відтак не приймаються Верховним Судом до уваги у тому формулюванні, яке наведене у касаційній скарзі.

84. В оскаржуваній постанові апеляційний суд, виходячи з встановлених обставин справи, не погодився з висновком суду першої інстанції, зазначеним у тому числі у резолютивній частині оскаржуваного ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» рішення цього суду, щодо необхідності витребування спірної квартири з володіння ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок». ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» не оскаржує у касаційній інстанції обидва рішення судів попередніх інстанцій у цій частині, доводячи їх невідповідність статті 263 ЦПК України. Тому аргументи товариства щодо помилковості цього висновку апеляційного суду та необхідності відповідного витребування спірної квартири як єдиного належного способу захисту порушених прав позивачки Верховний Суд розглядає через призму доктрини venire contra factum proprium та не приймає до уваги, а відтак, не розглядає посилання ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» на постанови Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 125/2510/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, постанову Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465 а 15, від 17 лютого 2015 року у справі № 6-2407 цс 15, від 13 травня 2015 року у справі № 6-67 цс 15, від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140 цс 14, від 24 червня 2015 року у справі № 6-251 цс 15.

85. Оскільки правові висновки, які описує ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» у своїй касаційній скарзі з посиланням на постанови Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140 цс 14, від 24 червня 2015 року у справі № 6?251 цс 15 та постанову Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 2?181/10, за своїм безпосереднім, у тому числі наведеним товариством, змістом стосуються визначення особи, до якої має подаватись позов у результаті реалізації статті 388 ЦК України, якщо спірне майно неодноразово змінювало свого власника, та того як це впливає на можливість застосування статей 215 та 216 ЦК України, Верховний Суд не приймає до уваги це посилання товариства у контексті пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України як аргумент з приводу того, що позивачка не мала права звертатися зі своїм позовом через те, що є власницею лише 1/3 спірної квартири. Пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України передбачає дійсний та логічний зв`язок між аргументом та правовими висновками Верховного Суду, які його стосуються, підтверджують або спростовують. До того ж, відповідно до встановлених судами та неспростованих учасниками цієї судової справи обставин спірна квартира перебувала у спільній сумісній, а не частковій власності, а тому позивачка як її відповідна співвласниця має право захищати право власності на неї.

86. Якщо учасник справи заявляючи, що апеляційний суд безпідставно розглянув новий доказ у справі всупереч вимогам статті 367 ЦПК України, посилається на доказ, який за його ж твердженням досліджували суди обох попередніх інстанцій, - він заявляє взаємовиключний аргумент, який Верховний Суд не приймає до уваги відповідно до доктрини venire contra factum proprium.

87. Посилання Верховного Суду на свої правові висновки, викладені в інших постановах, наведені у його постанові, на яку здійснюється посилання касаційної скарги відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України з метою підтвердження цих висновків не означає посилання касаційної скарги на ці інші постанови Верховного Суду. Тому Верховний Суд з точки зору оцінки змісту аргументів касаційної скарги розглядає у контексті пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України посилання касаційної скарги на свою конкретну постанову, а не ті посилання на інші свої постанови, які містяться у цій конкретній постанові.

88. Оскільки ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» не посилалось на постанови Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 750/8986/17 та від 22 лютого 2021 року у справі № 344/16105/19, Верховний Суд не бере до уваги аргумент ОСОБА_1 , щодо безпідставності такого посилання товариством на ці постанови через неподібність правовідносин.

89. З урахуванням наведеної практики ЄСПЛ, Верховний Суд вважає за можливе не надавати додаткової оцінки аргументам відзиву на касаційну скаргу у частині тих аргументів ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» з приводу пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, які Верховний Суд не приймає до уваги.

(1.2) Щодо висновків апеляційного суду

90. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

91. Стаття 14 ЦПК України, зокрема визначає вимоги до подання документів суду у електронній формі, з яких випливає один з обов`язкових атрибутів цього процесу - обов`язкове використання власного електронного підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до законодавства України.

92. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі (частина третя статті 49 ЦПК України).

93. Частина перша статті 174 ЦПК України передбачає, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених ЦПК України.

94. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються ЦПК України або судом у передбачених ЦПК України випадках (згідно із частинами другою та третьою статті 174 ЦПК України).

95. У відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення. Відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті (частини перша та четверта статті 179 ЦПК України). Водночас частина третя статті 179 ЦПК України з посиланням на частини третю-п`яту статті 178 ЦПК України визначає, що до відповіді на відзив додаються докази, що підтверджують обставини, про які у ньому йдеться, якщо такі докази не надані суду до цього, у тому числі документи і докази, які не можуть бути подані разом із відповіддю на відзив, із зазначенням причин їх неподання.

96. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

97. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання (частина друга статті 189 ЦПК України).

98. Учасник справи, його представник має право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду за умови наявності в суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою (частина перша статті 212 ЦПК України).

99. Ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. Використовувані судом і учасниками судового процесу технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення та звуку, а також інформаційну безпеку. Учасникам судового процесу має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового засідання, ставити запитання і отримувати відповіді, здійснювати інші процесуальні права та обов`язки (частина п`ята та одинадцята статті 212 ЦПК України).

100. Згідно із частиною другою статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

101. Суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними (частини перша та друга статті 372 ЦПК України).

102. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

103. Частина перша статті 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

104. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою?третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

105. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

106. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України).

107. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина перша статті 368 ЦК України).

108. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статі 526 ЦК України).

109. Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом про іпотеку (згідно із абзацом третім частини першої статті 1 Закону про іпотеку).

110. Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель, що є особою, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника. А іпотекодержатель - кредитор за основним зобов`язанням (відповідно до абзаців сьомого-дев`ятого частини першої статті 1 Закону про іпотеку).

111. Згідно із частиною першою статті 18 Закону про іпотеку іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

112. Частини перша та четверта статті 33 Закону про іпотеку передбачають, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

113. У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статті 35 Закону про іпотеку).

114. Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону про іпотеку).

115. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону про іпотеку (згідно із абзацом третім частини третьої статті 36 Закону про іпотеку).

116. Якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків (частина перша статті 38 Закону про іпотеку).

117. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки (частина десята статті 38 Закону про іпотеку).

118. Згідно із підпунктом першим пункту 1 Закону про мораторій не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону про іпотеку, якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна, а загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку.

119. Пункт 4 Закону про мораторій передбачає, що протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

120. Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 26 Закону про держреєстрацію у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

121. У період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно?розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність (частина перша статті 10 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (у актуальній редакції далі - Закон про правовий режим воєнного стану).

122. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені (частини перша та друга статті 12-2 Закону про правовий режим воєнного стану).

123. Правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється (частини перша та друга статті 26 Закону про правовий режим воєнного стану).

124. Верховний Суд виходить з того, що згідно із матеріалами справи відповідь позивачки на відзив ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» надійшла до суду першої інстанції до закриття підготовчого провадження у справі ухвалою суду першої інстанції від 30 липня 2021 року.

125. Стаття 174 ЦПК України недаремно визначає перелік заяв по суті справи, до яких включені як відзив на позов, так й відповідь на цей відзив. Позивач наділений правом реагувати на контраргументи відповідачів у судовій справі, надаючи додаткові пояснення у разі необхідності, або корегуючи свої аргументи. Відповідно до статті 174 ЦПК України відповідь на відзив є письмовою заявою по суті справи, тому до неї можуть додаватися докази у справі, які розглядаються судом у разі подання цієї відповіді на відзив з дотриманням вимог ЦПК України. Також, оскільки це письмова заява, на неї розповсюджуються умови частини третьої статті 49 ЦПК України. Вимогу щодо визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним позивачка не змінювала.

126. Предметом іпотеки була спірна квартира. Згідно із матеріалами справи, зокрема й самого договору іпотеки, вона має загальну площу 61,9 кв. м. Тому твердження судів попередніх інстанцій, попри те, що вони не зазначили конкретну площу спірної квартири у мотивах своїх судових рішень, про те, що вона не перевищує 140 кв. м, не суперечить дійсності. Це саме стосується проживання позивачки у спірній квартирі. ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» не наводить які саме доводи та докази на спростування висновку про відсутність у позивачки іншого житла, окрім спірної квартири, суди попередніх інстанцій не прийняли до уваги або помилково оцінили. А вимога учасника до суду, щоб він встановив обставини справи у той спосіб, який влаштовує цього учасника не є аргументом для спростування тих чи інших обставин справи.

127. Висновок про те, що підписанням договору іпотеки іпотекодавець надає згоду на відчуження предмету іпотеки, яка передбачена Законом про мораторій суперечить безпосередньому логічному змісту цього Закону, оскільки виключає його застосування.

128. Апеляційний суд у мотивах оскаржуваної постанови уточнив яке повідомлення іпотекодержателя випливає з вимог статті 38 Закону про іпотеку, чим фактично уточнив відмінність цього повідомлення від повідомлення, передбаченого статтею 35 цього Закону. А також акцентував увагу, що погодився з висновком суду першої інстанції саме щодо дії мораторію, передбаченого Законом про мораторій. Спроби спростування змішування цих різних повідомлень з посиланням на правові висновки Верховного Суду щодо виконання статей 35 та 38 Закону про іпотеку не змінюють чинності відповідного мораторію.

129. ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» жодним аргументом своєї касаційної скарги не спростувало невідповідність своїх дій з реалізації предмета іпотеки - спірної квартири мораторію, встановленому зазначеним Законом. Отже, спірний договір купівлі-продажу суперечить Закону про мораторій, а тому справедливо був визнаний судами попередніх інстанцій недійсним відповідно до норм ЦК України.

130. Верховний Суд вже уточнював, що Велика Палата Верховного Суду визначилась з правовим висновком про те, що Закон про мораторій поширюється на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, а в подальшому цей правовий висновок був підтверджений, наприклад у постановах від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18, від 26 липня 2023 року у справі № 759/5454/19, тощо.

131. Тому висновки судів попередніх інстанцій щодо дії мораторію, передбаченого Законом про мораторій, в умовах встановлених обставини цієї справи є правильними.

132. Також Верховний Суд звертає увагу на те, що мораторій є тимчасовою забороною або призупиненням виконання певних зобов`язань, дій або правочинів та запроваджується державою на певний строк у виключних випадках з певною метою, яка має відповідати інтересам суспільства та держави. Тому дотримання мораторію, встановленого Законом, не є сферою диспозитивного вибору учасників цивільних правовідносин, а є зобов`язуючою їх вимогою Закону, покликаною захищати інтереси суспільства та держави. Через це у суду існує обов`язок перевірки виконання мораторію в межах розумних процесуальних можливостей, навіть незалежно від доводів учасників конкретної судової справи, у якій постає питання можливого порушення мораторію - відповідно до принципу«jura novit curia» («суд знає закони» - дивитись, наприклад, постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19, пункти 6.56-6.58), який полягає у тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).

133. Водночас тимчасовий характер мораторію передбачає, що, наприклад, боржник не звільняється від виконання невиконаного зобов`язання, а кредитор не позбавляється права захисту своїх прав, зокрема стягнення на предмет іпотеки, але без порушення умов Закону про мораторій, тобто не під час встановленого мораторію на таке стягнення.

134. З приводу порушення норм процесуального права апеляційним судом, яке полягає, на думку ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН», у відмові суду задовільнити клопотання товариства від 06 червня 2022 року та відкласти розгляд справи 06 червня 2022 року, Верховний Суд, окрім того, що це клопотання не відповідає вимогам статті 14 ЦПК України, вважає за необхідне зазначити таке.

135. Які саме правові висновки Верховного Суду апеляційний суд не застосував, безпідставно застосував, або неправильно застосував у цьому аспекті, попри умови пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» не наводить у касаційній скарзі.

136. Саме по собі клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з воєнним станом та обстрілами міста Києва напередодні призначеного судового засідання не є клопотанням про витребування, дослідження або огляд доказів або іншим клопотанням (заявою) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

137. Якщо ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» дійсно вважає, що через незадоволення цього клопотання відбулось неналежне дослідження обставин справи апеляційним судом (підстави, передбачені частиною третьою статті 411 ЦПК України), то воно має належним чином конкретизувати це твердження касаційному суду, а не здійснювати загальне посилання на те, що таким чином його позбавили можливості надати якусь інформацію апеляційному суду, якої він не мав, яка могла змінити судове рішення апеляційного суду. Тобто товариство має наводити таку інформацію та доводити як вона пов`язана з помилкою апеляційного суду. Водночас у цьому випадку ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» не може вимагати від Верховного Суду власного рішення у справі, враховуючи наслідки застосування статті 411 ЦПК України та процесуальні обмеження, встановлені статтею 400 ЦПК України для Верховного Суду. Такі вимоги Верховний Суд має оцінювати у контексті наведеної вище доктрини venire contra factum proprium.

138. Щодо оцінки наведеного аргументу ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» у контексті пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України, обов`язок якого випливає із частини першої статті 400 ЦПК України, Верховний Суд виходить з наступного.

139. Узагальнені доводи ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» з приводу впливу воєнного стану, зокрема у місті Києві, на суспільне життя не є підставою для відкладення розгляду судової справи, оскільки не доведено, що вони є підставою для зупинення роботи київських судів. Товариство саме, посилаючись на відповідні правові норми українського законодавства, зокрема у касаційній скарзі, доводить протилежне.

140. ЦПК України не наділяє учасників судової справи процесуальними повноваженнями визначати які строки розгляду справи є доречними у межах визначених ЦПК України загальних строків. У зв`язку з цим суд не здійснює відкладення розгляду справи за клопотанням її учасника лише через те, що це вкладається у загальний строк, встановлений ЦПК України.

141. Щодо безпеки своїх представників ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» не навело доводів з приводу конкретного порушення апеляційним судом правил реагування, наприклад на повітряні тривоги, під час проведення відповідного судового засідання, які б поставили під загрозу учасників судового процесу або вплинули на реалізацію їх доступ до правосуддя у судовому засіданні.

142.  Використання самого лише факту існування воєнного стану в Україні як аргументу для відкладення судових засідань та затягування судового розгляду справи може бути визнане судом однією з форм зловживання процесуальним правом у цивільному процесі.

143. Будь-які саме гіпотетичні технічні ризики щодо можливої стабільності проведення участі у розгляді судової справи в режимі відеоконференції, наприклад можливість втрати зв`язку з мережею Інтернет, не є самі по собі аргументом на підтвердження неможливості учасника прийняти участь у судовому засіданні у такому режимі. Такі ризики потенційно існують завжди, навіть безвідносно воєнного стану в Україні. У цьому випадку суд керується принципом розумності та у разі реального настання відповідних випадків має зобов`язання відповідно до ЦПК України реагувати на такі проблеми у контексті дотримання прав учасників судового процесу.

144. Отже учасник судової справи має надавати конкретні докази та факти очевидного існування технічних недоліків організації його участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції або переконливих підстав вважати, що вони дійсно виникнуть чи відповідна можливість має суттєвий ступінь розумної вірогідності, та їх негативного впливу на реалізацію ним своїх прав у межах конкретного судового засідання, якщо бажає його відкладення судом з цих підстав.

145. Клопотання ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» щодо відкладення апеляційним судом розгляду справи, про яке йдеться у касаційній скарзі, зазначених конкретних фактів та доказів не містить, а лише посилається на гіпотетичні ризики, пов`язуючи їх з фактом існування воєнного стану в Україні та здійсненим ворожою державою обстрілом міста Києва напередодні - без конкретизації, наприклад пошкодження інформаційної інфраструктури товариства, яке б унеможливлювало організацію відеоконференцзв`язку, та відсутності можливості здійснити його з іншого місця, пошкодження попередньо узгодженого місця участі товариства у судовому засіданні в режимі відеоконференції за відсутності оперативної можливості його змінити тощо.

146. ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» не навело Верховному Суду аргументів з приводу того, що саме у відзиві позивачки на апеляційну скаргу товариства вплинуло на позицію апеляційного суду з апеляційного перегляду зазначеного рішення суду першої інстанції та які саме нові доводи товариство не змогло надати апеляційному суду у відповідь, які б спростовували висновки апеляційного суду. Тобто ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» не зазначило які саме нові заперечення воно не змогло подати апеляційному суду, неврахування яких призвело до помилкового висновку апеляційного суду у оскаржуваній постанові. Апеляційний суд не порушив вимоги ЦПК України, відмовляючи у задоволенні відповідного клопотання ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» щодо відкладення розгляду справи, а фактична неучасть товариства у цьому судовому засіданні має розглядатись у цьому конкретному випадку у контексті частини четвертої статті 12 ЦПК України, яка передбачає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

147. Апеляційний суд пояснив якими нормами ЦПК України та правовим висновком Верховного Суду послуговувся, визначаючи необхідність скасувати зазначене рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23 березня 2021 року, прийняте приватним нотаріусом Пономарьовою Д. В. Ці дії апеляційного суду узгоджуються з вимогою статті 2 ЦПК України та правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним, наприклад у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (пункт 7.47), від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)), згідно із яким виконання вимог ЦПК України передбачає, що суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально.

148. До того ж питання застосування належного способу захисту права у контексті похідної вимоги від основної (у даному випадку визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним) жодним чином не впливає на спосіб захисту, обраний для основної вимоги, а тому не може бути підставою для відмови у задоволенні усіх вимог позову. У зв`язку з цим посилання ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» на наведені постанови Верховного Суду щодо обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав як самостійної підстави для відмови у позові є безпідставним, таким, що спрямоване на спробу сформувати штучні аргументи для відмови у задоволенні усіх позовних вимог.

149. Отже, доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди із висновками судів попередніх інстанцій, зокрема апеляційного суду, у тому числі щодо оцінки ним обставин справи, яким апеляційним судом була надана належна оцінка, оскаржувані висновки судів попередніх інстанцій не спростовують, а тому не доводять невідповідність оскаржуваних судових рішень вимогам статті 263 ЦПК України. Оскільки додаткове рішення апеляційного суду оскаржується виключно з тих підстав, що, на думку ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН», має бути скасована оскаржувана постанова апеляційного суду й додаткових аргументів щодо оскарження безпосередньо вирішеного питання у цьому додатковому рішенні не надано, Верховний Суд також не має підстав вважати її такою, що не відповідає статті 263 ЦПК України.

150. Враховуючи зазначене, Верховний Суд не бачить доведених підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

(2.1) Щодо суті касаційної скарги

151. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. (частина третя статті 401 ЦПК України).

152. На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи, висновків судів попередніх інстанцій Верховний Суд дійшов висновку про необхідність залишити касаційну скаргу ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

(2.2) Щодо судових витрат

153. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

154. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

155. Згідно із платіжним дорученням від 13 липня 2022 року № 1468 ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» сплатило судовий збір за подання зазначеної касаційної скарги у сумі 5 656,00 грн.

156. Учасники спору не заявляли до відшкодування інші судові витрати.

157. Враховуючи результат касаційного перегляду справи відсутні підстави для відшкодування ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН»витрат на сплату судового збору за подання касаційної скарги за рахунок інших учасників судового спору.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Залишити без задоволення касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН».

2. Залишити без змін постанову Львівського апеляційного суду від 06 червня 2022 року, додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 27 червня 2022 року та рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 20 грудня 2021 року в нескасованій апеляційним судом частині.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

А. А. Калараш

Є. В. Петров