Справа № 317/629/26
2/134/519/2026
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України
16 червня 2026 року с-ще Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області
у складі: головуючої судді Кантонистої О.О.
за участю секретаря судового засідання Балух О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Крижопіль в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

22 квітня 2026 року до Крижопільського районного суду надійшла за підсудністю справа за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (далі - ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 24 лютого 2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАЙМЕР» (далі - ТОВ «ЗАЙМЕР») та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 179712, який підписаний відповідачем шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер його мобільного телефону. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами договору, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.
За умовами кредитного договору ТОВ «ЗАЙМЕР» надало ОСОБА_1 кредит у сумі 1 500,00 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2 % в день, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. 
Відповідач отримав кредитні кошти шляхом їх перерахування на вказаний ним рахунок за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 , однак свої зобов`язання за договором не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість.
28 жовтня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаних у Реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 7 830,00 грн, з яких: 1 500 грн – заборгованість за тілом кредиту; 6 330,00 грн – заборгованість за процентами.
Позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором, яка залишилася без реагування.
Оскільки ОСОБА_1 у добровільному порядку своїх зобов`язань за кредитним договором № 179712 від 24 лютого 2021 року не виконав, позивач, як новий кредитор у зобов`язанні, просить стягнути з нього на свою користь заборгованість за вказаним договором у розмірі 7 830,00 грн, а також понесені судові витрати.
Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 22 квітня 2026 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Крижопільського районного суду від 20 травня 2026 року розгляд справи було відкладено у зв`язку з першою неявкою відповідача.
У судове засідання 16 червня 2026 року учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
У позовній заяві представник позивача - адвокат Пархомчук С.В. просив розглянути справу за відсутності сторони позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у порядку, визначеному п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, причини його неявки суду невідомі. У встановлений судом строк відповідач не подав відзив на позов.
Ухвалою Крижопільського районного суду від 16 червня 2026 року постановлено провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 24 лютого 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 179712, відповідно до якого Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 1 500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 25 березня 2021 року. За користування кредитом клієнт сплачує Товариству 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу. Тип процентної ставки – фіксована. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Датою укладення договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта. Невід`ємною частиною договору є публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства (пункти 1.1-1.7 кредитного договору).
Згідно з п. п. 2.1, 2.3 кредитного договору, сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. 
Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором «AV3801», що підтверджується п. 7 договору «Реквізити та підписи сторін».
Відповідно до довідки про ідентифікацію, виданої ТОВ «ЗАЙМЕР», клієнт ОСОБА_1 ідентифікований Товариством, одноразовий ідентифікатор «AV3801» надісланий 24.02.2021 на номер телефону позичальника НОМЕР_2 .
Відповідно до підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів, виданого ТОВ «ПРОФІТГІД», в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-1 від 30.09.2020 та на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника, ТОВ «ПРОФІТГІД» 24.02.2021 о 18:18 успішно перерахувало грошові кошти в сумі 1 500,00 грн на платіжну карту № НОМЕР_1 , номер транзакції 31418-34855-23893, призначення переказу видача кредиту № 179712.
Отже, ТОВ «ЗАЙМЕР» зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, перерахувавши на платіжну картку, номер якої відповідач зазначив у договорі, грошові кошти в сумі 1 500,00 грн.
28 жовтня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» передає грошові кошти в розпорядження ТОВ «ЗАЙМЕР» (ціна продажу) за плату, а ТОВ «ЗАЙМЕР» відступає ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у Реєстрі боржників.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 179712 від 24.02.2021 у загальному розмірі 7 830,00 грн.
Згідно з наданою ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» випискою по особовому рахунку за кредитним договором № 179712 від 24 лютого 2021 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором станом на 24 листопада 2025 року (включно) становить 7 830,00 грн, з яких: 1 500,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 6 330,00 грн – заборгованість за процентами. 
Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень статті 11 Закону України від 3 вересня 2015 року № 675-VIII «Про електронну комерцію» (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 675-VIII) слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону № 675-VIII).
В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Із положень пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України слідує, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками договір кредиту є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а кредитор має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Такий договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.
Сторони вправі укласти договір кредиту у електронній формі шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору.
Предметом виконання грошового зобов`язання за договором кредиту є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності договору кредиту, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Надані позивачем та досліджені судом письмові докази вказують на те, що 24 лютого 2021 року ОСОБА_1 уклав із ТОВ «ЗАЙМЕР» в електронній формі кредитний договір № 179712, за умовами якого вказане Товариство перерахувало на картковий рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 1 500,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку, визначеному договором.
Після закінчення строку кредитування ОСОБА_1 не повернув грошові кошти та не сплатив проценти за користування ними.
У подальшому ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» право вимоги за кредитним договором № 179712 від 24 лютого 2021 року на підставі договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року.
25 листопада 2025 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором № 179712 від 24 лютого 2021 року та погашення заборгованості у розмірі 7 830,00 грн, яка залишилася без реагування.
Таким чином, оскільки відповідач не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором, заборгованість за цим договором підлягає стягненню з нього на користь позивача в судовому порядку.
Враховуючи, що відповідач отримані за кредитним договором грошові кошти у встановлений договором строк не повернув, а позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підтверджуються належними та допустимими доказами, ґрунтуються на умовах договору та вимогах закону, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1 500,00 грн.
Що стосується вимоги про стягнення з відповідача процентів за кредитним договором в розмірі 6 330,00 грн, то суд зважає на наступне.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 висловила правову позицію, згідно з якою надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.
На підставі вищевикладеного, при визначенні розміру процентів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує, що нарахування процентів може здійснюватися лише в межах строку кредитування.
Як встановлено судом, погоджений сторонами строк кредитування за кредитним договором № 179712 від 24.02.2021 становив 30 днів – до 25 березня 2021 року.
Пунктом 3.3.3 кредитного договору сторони передбачили, що клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту.
Доказів того, що ОСОБА_1 ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту, матеріали справи не містять.
Отже, розмір процентів відповідно до умов договору, який підлягає стягненню з відповідача, становить 900,00 грн, виходячи з розрахунку: 1 500,00 грн (тіло кредиту) х 2 % (відсоткова ставка) х 30 днів (строк кредитування).
Нарахування та стягнення процентів за користування кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам законодавства.
З огляду на викладене, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» слід стягнути 2 400,00 грн заборгованості за кредитним договором № 179712 від 24 лютого 2021 року, з яких: 1 500,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 900,00 грн – заборгованість за процентами.
При розподілі судових витрат суд виходить з наступного.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18.
Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів позивача ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» під час розгляду справи в суді на підставі договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року, додаткової угоди № 2 до вказаного договору від 29 грудня 2025 року, довіреності від 29 грудня 2025 року здійснював адвокат Пархомчук С.В.
Згідно з актом про отримання правової допомоги від 05 травня 2026 року сторони погодили, що адвокатом Пархомчуком С.В. у даній справі надано ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» такі види правової допомоги: зустріч та консультація 1 година вартістю 2 000,00 грн, складання та подання до суду позовної заяви, моніторинг судової практики 2,5 години вартістю 5 000,00 грн; інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг щодо процесуального статусу судової справи 1,5 години вартістю 3 000,00 грн, канцелярські витрати 500,00 грн. Загальна вартість наданих адвокатом послуг становить 10 500,00 грн за 5 годин витраченого часу роботи.
Відповідно до рахунку на оплату № 05.05.2026-140 від 05.05.2026 та платіжної інструкції № 3 10997 від 05.05.2026 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» сплатило адвокату Пархомчуку С.В. 10 500,00 грн за правничу допомогу у даній справі.
Відповідач не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 211/3113/16-ц).
Суд вважає, що розмір заявлених стороною позивача витрат на правничу допомогу є завищеним, оскільки дана справа незначної складності, наявна стала судова практика щодо вирішення спорів, пов`язаних зі стягненням кредитної заборгованості, ціна позову становить 7 830,00 грн, позовні вимоги задоволено частково (на суму 2 400,00 грн).
Зважаючи на обсяг наданих правничих послуг та виконаних робіт, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності правничих послуг, а також розумності їхнього розміру, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до 1 500,00 грн. Саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду, є справедливим та обґрунтованим, співмірним із складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також не суперечитиме принципу розумності судових витрат.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При поданні позову позивачем сплачено судовий збір у сумі 2 662,40 грн, ціна позову становила 7 830,00 грн, позов задоволено на суму 2 400,00 грн, тобто на 30,65 % (2 400,00 грн х 100 % : 7 830,00 грн), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 816,03 грн (2 662,40 грн х 30,65 %) судового збору.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-80, 89, 141, 259, 268, 280-282 ЦПК України, суд –

ухвалив:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором № 179712 від 24.02.2021 у розмірі 2 400,00 грн (дві тисячі чотириста гривень, 00 копійок), з яких: 1 500 грн – заборгованість за тілом кредиту; 900,00 грн – заборгованість за процентами.
У решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» 816,03 грн судового збору та 1 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього 2 316,03 грн (дві тисячі триста шістнадцять гривень, 03 копійки) судових витрат.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів до Вінницького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», місцезнаходження: м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 84, офіс 7, код ЄДРПОУ 42228158.
Відповідач: ОСОБА_1 , фактична адреса проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя: