Справа № 351/1741/25 
Провадження № 22-ц/4808/659/26 
Головуючий у 1 інстанції СЕГІН І.Р. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,
суддів: Василишин Л.В., Баркова В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», в інтересах якого діє Лазарєва Маргарита Сергіївна, на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Сегіним І.Р. 10 лютого 2026 року в м. Снятин Івано-Франківської області, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2025 року Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС») подано позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту кредитодавця, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1383-9445 відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію».
ОСОБА_1 надано одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору №1383-9445 від 20.04.2024 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 5 000 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 30 днів; знижена ставка - 2,50 % в день; стандартна процентна ставка - 2,50 % в день.
Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. 
Відповідач порушив умови Договору і не повернув в повному обсязі кредит Кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед Кредитодавцем за Кредитним договором навіть після спливу строку кредитування, встановленого умовами Кредитного договору.
Станом на 07.10.2025 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 42 500 грн, а саме: прострочена заборгованість за кредитом - 5 000 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 37 500 грн.
Разом з тим позивачем прийнято рішення про можливість застосування до відповідача Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості за нарахованими процентами у загальній сумі 17500,00 грн, за умови погашення нею решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 25 000 грн.
Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКРКРЕДИТ ФІНАНС» не повну суму заборгованості за Кредитним договором, а лише її частину, а саме: прострочену заборгованість за кредитом 5000 грн; прострочену заборгованість за нарахованими процентами 20000 грн, що разом становить 25000 грн та судові витрати.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за договором № 1383-9445 від 20.04.2024 року в сумі 15000,00 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом 5000 грн, прострочена заборгованість за процентами 10000 грн та судовий збір в сумі 1213,44 грн (а.с.29-31).
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Не погодившись з таким судовим рішенням, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» Лазарєва М.С. подала апеляційну скаргу з мотивів його незаконності та необґрунтованості, а також порушення норм матеріального і процесуального права.
Вважає, що умови кредитного договору №1383-9445 від 20.04.2024 року щодо нарахування процентів у розмірі 2,5 % на день є правомірними, оскільки вони погоджені сторонами при укладенні договору, відповідають принципу свободи договору (ст. 627 ЦК України) та вимогам ст. 1048, 1056-1 ЦК України, а також не перевищували встановлених законодавством обмежень на день укладення договору. 
Проценти нараховувалися виключно в межах строку кредитування (300 днів) як плата за користування кредитом, а не як штрафні санкції, і не підпадають під регулювання ст. 625 ЦК України чи ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тоді як поняття «денна процентна ставка» за Законом України «Про споживче кредитування» має виключно розрахунковий (інформаційний) характер і не тотожна договірній процентній ставці.
Просить скасувати рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області та ухвалити нове про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 25000 грн. 
Позиція інших учасників справи
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст. 367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є частково обґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що 20.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту кредитодавця укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1383-9445, який підписано позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором С6319 (а.с. 71-87).
Кредитний договір укладений в електронному вигляді, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
За умовами кредитного договору № 1383-9445 від 20.04.2024 року відповідачу ОСОБА_1 ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надано кредит для задоволення особистих потреб в сумі 5000 грн (п. 4.1.), строком кредитування 300 календарних днів з дня перерахування кредиту позичальнику, дата повернення кредиту - 13.02.2025 року, продовження строку кредитування в односторонньому порядку кредитодавцем або позичальником не допускається, базовий період - 30 календарних днів ( п. 4.8.), реальна річна процентна ставка 99947,24% (п. 4.13), орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору - 42500 грн ( п. 4.14.), денна процентна ставка 2,50% (п.4.15.).
Згідно з п.4.10. кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту та до дати фактичного повернення всієї суми кредиту в наступних розмірах: стандартна процентна ставка - 2,50 % за кожен день користування кредитом, за виключенням строку використання права користування кредитом за промо-ставкою та/або зниженою, та/або пільговою процентною ставкою.
Тобто сторонами погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідач у межах строку кредитування за користування кредитними коштами (ст.1048 ЦК України).
Відповідно до п. 12.1 кредитного договору, цей Договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови Договору та надання Кредиту. Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті кредитодавця, повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватися договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним.
Також до укладення вищевказаного кредитного договору ОСОБА_1 ознайомився із паспортом споживчого кредиту, що підтвердив електронним підписом одноразовим ідентифікатором A6319 (а.с. 87(зворот)-89).
Згідно з довідкою директора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування суми кредиту № 1383-9445 від 20.04.2024 року, ОСОБА_1 , 20.04.2024 року проведено операцію - видача банківського кредиту в сумі 5000 грн. за договором № 1383-9445 від 20.04.2024 року за допомогою системи LiqPay на карту № НОМЕР_1 ( а.с.92).
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №1383-9445 від 20.04.2024 року, станом на 07.10.2025 року заборгованість становить 42500 грн, з яких: 5000 грн - основний борг; 37500 грн - залишок відсотків ( а.с. 93-99).
Застосовані норми права
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до положень ч.ч. 1.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.ч.1, 2ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 3-6, 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ст.ст.526,530,610ЦКУкраїни та ч.1 ст.612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч.2ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана)та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.
Відповідно до ч.1ст.1048 ЦК України,позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Судом вірно встановлено, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Надані позивачем докази в сукупності підтверджують факт перерахування відповідачу ОСОБА_1 20.04.2024 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на картку № НОМЕР_1 коштів в розмірі 5000,00 грн.
Зазначені обставини про надання споживчого кредиту на суму 5000,00 грн не оспорюються сторонами.
Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
Відтак, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» цей правочин вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 1383-9445 від 20.04.2024 року надавши ОСОБА_1 кредитні кошти на загальну суму 5000 грн.
Натомість, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, в результаті чого утворилась заборгованість.
Доказів повернення кредитору отриманих у кредит коштів відповідачем не надано.
За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив, що відповідачем не виконувалися умови договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість за кредитом, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 5000,00 грн.
Разом з тим, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» просить стягнути також і проценти за користування кредитом в розмірі 20000,00 грн.
Вирішуючи питання про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 20000,00 грн, слід виходити з того, що при укладенні договору позичальник ознайомився з орієнтовною вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Укладаючи договір, ОСОБА_1 усвідомлював та підтвердив, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Також він підтвердив, що отримав від позикодавця до укладення договору усю необхідну інформацію, визначену Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про споживче кредитування», повідомлений про свої права відповідно до Закону України «Про захист персональних даних», інформація, надана позикодавцем, відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.
Нарахування кредитором процентів передбачене умовами спірного договору (пункт 4.7 Договору) та наведеними позивачем розрахунками щодо розміру заборгованості.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення 20 квітня 2024 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 Договору про відкриття кредитної лінії № 1383-9445 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
За умовами договору сторонами погоджено суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов кредитних договорів, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Договір № 1383-9445 укладений 20 квітня 2024 року, тобто, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому період передбачений пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір.
Суд вірно встановив, що умови кредитного договору у цій справі, щодо нарахування процентів за зниженою процентною ставкою у розмірі 2,5% в день та за стандартною процентною ставкою у розмірі 2,5% в день у продовж 300 днів з 20.04.2024, не відповідають вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому за цей період слід застосовувати процентну ставку у розмірі 1% в день.
Відтак, розмір заборгованості за процентами по цьому кредитному договору має становити 15 000 грн (5 000 грн х 1% х 300 днів).
Посилання апелянта на свободу договору є безпідставним, оскільки свобода договору обмежується імперативними нормами закону, принципами добросовісності, розумності та справедливості, а також необхідністю захисту прав споживача як слабкої сторони договору.
Доводи апелянта про те, що товариством не нараховувалися штрафні санкції, пеня чи проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, не спростовує неправомірності заявлених до стягнення процентів. При вирішенні спору суд виходить насамперед із змісту платежу, його правової природи та фактичних наслідків для споживача. Нарахування процентів у надмірному розмірі протягом тривалого періоду фактично призводить до неспівмірного збільшення заборгованості та покладає на позичальника надмірний фінансовий тягар, що суперечить принципам добросовісності, розумності та справедливості, які є обов`язковими для учасників цивільних правовідносин.
Суд першої інстанції, посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо зменшення розміру процентів до 10 000 грн. обмежився констатацією їх неспівмірності сумі основного боргу, не навівши при цьому мотивів, які б виправдовували таке втручання у визначений сторонами або встановлений законом обсяг відповідальності боржника.
Посилання суду на те, що сума процентів перевищує розмір основного боргу не є підставою для їх зменшення, оскільки така обставина є лише наслідком тривалого невиконання грошового зобов`язання боржником та не вказує на несправедливість чи непропорційність нарахувань, а положення Закону України «Про споживче кредитування» самі по собі містять обмеження у застосуванні процентних ставок кредитором і спрямовані лібералізацію кредитування в інтересах споживача послуг. 
Суд не обгрунтував як зменшення розміру заборгованості до 10 000 грн відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності. У рішенні відсутні критерії визначення зазначеної суми, методика її обчислення, математичний розрахунок або будь-які інші мотиви, які б пояснювали, чому розмір відповідальності зменшено саме до такого показника, а не до будь-якої іншої суми. Суд також не встановив тривалість прострочення, причини невиконання зобов`язання, які могли б бути підставою для коригування розміру заборгованості. 
У зв`язку з наведеним, апеляційний суд дійшов висновку, що розмір заборгованості за договором №1383-9445 про відкриття кредитної лінії від 20.04.2024 року становить 20000,00 грн, із яких: простроченої заборгованості за кредитом 5000 грн та простроченої заборгованості за нарахованими процентами 15000 грн.
Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п. 3, 4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов переконання, що судове рішення в цій справі постановлене з неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, тому воно не може залишатися в силі і підлягає зміні з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову про стягнення заборгованості у розмірі 20 000 грн. 
Розподіл судових витрат
Статтею 382 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі, із розподілу судових витрат.
Згідно з ч.1ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Отже, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (80%), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» судові витрати в розмірі 4844,80 грн (2422,40+3633,60)*80%)).
На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» задовольнити частково. 
Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2026 року змінити в частині розміру стягнення процентів за користування кредитом та загального розміру заборгованості. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (код ЄДРПОУ 38548598, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 407, м. Київ, 01133) заборгованість за кредитним договором № 1383-9445 від 20.04.2024 року, в розмірі 20 000 грн (двадцять тисяч гривень), яка складається із простроченої заборгованості за кредитом 5 000 грн (п`ять тисяч гривень) та простроченої заборгованості за нарахованими процентами 15 000 грн (п`ятнадцять тисяч гривень).
В іншій частині рішення суду залишити без змін. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТФІНАНС» (код ЄДРПОУ 38548598; адреса: бульвар Лесі Українки 26, офіс 407, м. Київ) судові витрати в розмірі 4844,80 грн (чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні вісімдесят копійок).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Суддя-доповідач І.О. Максюта
Судді: Л.В. Василишин
В.М. Барков