ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 травня 2026 року
м. Київ

справа № 554/78/24

провадження № 61-8009св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Полтавська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Полтавської міської радина рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2024 року у складі судді Бугрія В. М. та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2025 року у складі колегії суддів: Триголова В. М., Дорош А. І., Лобова О. А.,

ВСТАНОВИВ: 

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Полтавської міської ради про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід - ОСОБА_2 . Після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 . Спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 є її батько - ОСОБА_3 (син померлого).

Зазначала, що восени 2016 року ОСОБА_3 привіз свого батька після проведеної йому операції на реабілітацію до квартири АДРЕСА_2 , яка належить їй та батькові на праві спільної часткової власності. Для догляду за ОСОБА_2 було найнято доглядальницю - медичну сестру. Вона також постійно навідувалася до діда та забезпечувала його продуктами харчування та всім необхідним, оскільки в цей час ОСОБА_3 тимчасово виїхав за кордон.

Оскільки ОСОБА_2 жалівся на те, що не хоче жити у м. Сміла Черкаської області, та просив відвезти його назад до м. Полтава, у грудні 2016 року ОСОБА_3 перевіз свого батька в його квартиру АДРЕСА_1 , де він і проживав до дня смерті. Після цього зв`язку з дідом вона не мала, оскільки останній змінив свій номер телефону, проте писала йому листи, привітання на день народження та свята. Новий номер мобільного телефону діда знав лише батько, проте їй його не повідомив, оскільки переживав за її здоров`я у зв`язку із тим, що їй були протипоказані хвилювання.

З 2017 року її батько постійно проживає на території республіки білорусь, створив там сім`ю. Про смерть діда батько повідомив їй лише у жовтні 2023 року після проведеної їй операції та довготривалої реабілітації, щоб виключити нервові ризики. Також ОСОБА_3 повідомив, що заяву на прийняття спадщини після смерті батька не подавав, оскільки на спадкове майно не претендує та висловив бажання, щоб вона одноособово прийняла спадщину, інших спадкоємців у померлого не має.

У жовтні 2023 року вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про відкриття спадкової справи після померлого ОСОБА_2 та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Носової Ж. Б. від 13 жовтня 2023 року їй було відмовлено у відкритті спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із пропуском визначеного статтею 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) строку для прийняття спадщини та роз`яснено право на звернення до суду з позовом про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 

Вказувала, що у зв`язку із загостренням хвороби з 11 січня 2023 року до 13 жовтня 2023 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Черкаська обласна лікарня», де їй було проведено хірургічну операцію на поперековому відділі хребта. Після чого вона була змушена тривалий час перебувати на лікарняному та відновлюватися від складної операції, дотримуватися всіх рекомендацій лікаря. 26 червня 2023 року їй була встановлена III група інвалідності у зв`язку із загальним захворюванням, протипоказана важка фізична праця, рекомендовано лікування та нагляд профільного спеціаліста, сімейного лікаря.

На думку позивачки, вказане свідчить про наявність у неї об`єктивних труднощів для своєчасного прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 , оскільки з 2019 року вона має проблеми з опорно-руховим апаратом, постійно лікувалася, не могла нормально рухатися та працювати, а про смерть діда дізналася у 2023 року зі слів батька.

Ураховуючи наведене,  ОСОБА_1 просила суд визначити їй додатковий строк тривалістю два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини у порядку спадкування за законом, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Полтаві.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2024 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Визначено ОСОБА_1 додатковий строк у два місяці, після набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Полтаві.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачкапропустила установлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки внаслідок хвороби, відсутності інформації про смерть спадкодавця та значної віддаленості від місця відкриття спадщини не мала можливості звернутися до нотаріуса із відповідною заявою у визначений законом строк.

Суди попередніх інстанцій урахували, що позивачка має тривалу хронічну хворобу, значну частину часу вимушена лікуватися, нести на це фінансові витрати, тому обставини пропуску  ОСОБА_1 передбаченого статтею 1270 ЦК України строку на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 були пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі Полтавська міська рада, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2024 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції та рух справи

У червні 2025 рокукасаційна скарга Полтавської міської радинадійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 липня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу із суду першої інстанції та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України.

У листопаді 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2026 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга Полтавської міської ради мотивована тим, що судові рішення судів попередніх інстанцій не відповідають положенням статей 263-265 ЦПК України та підлягають скасуванню. Вважає, що суди не дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків про задоволення позову  ОСОБА_1 .

Вказує, що консультативний висновок невропатолога медичної клініки «Лікарі Черкас» від 06 грудня 2019 року не підтверджує перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні з листопада 2019 року до травня 2020 року, що унеможливило б подання нею заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Крім того, надана позивачкою медична документація за 2022-2023 роки свідчить лише про наявність у неї тимчасової непрацездатності відповідно до листків непрацездатності тривалістю від 3 до 11 днів та про отримання у червні 2023 року ІІІ групи інвалідності. Проте надані докази не охоплюють період, визначений законодавством для прийняття спадщини, оскільки оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень Полтавська міська рада вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі № 709/769/19 та від 17 лютого 2022 року у справі № 953/15603/20, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 та дідом ОСОБА_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а. с. 11; 13).

На випадок своєї смерті  ОСОБА_2 06 травня 2008 року склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Шкляром Ю. В. за реєстровим № 5-179, згідно з яким належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 19).

З 2017 року ОСОБА_3 постійно проживає на території республіки білорусь.

16 серпня 2019 року ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_5 . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 16 серпня 2019 року (а. с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) 14 жовтня 2023 року (а. с. 21).

ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 22).

Відповідно до доданої до матеріалів справи медичної документації ОСОБА_1 хворіє протягом шести років, неодноразово лікувалася у мануальних терапевтів. Згідно з консультативним висновком від 30 грудня 2019 року потребує оперативного втручання в плановому порядку; погіршення стану з липня 2023 року; 06 грудня 2022 року звернулася до невролога, була направлена на МРТ ПВХ; 12 грудня 2022 року зверталася до РОЦ «Астра» на лікування. Відповідно до висновків МРТ звернулася до нейрохірурга з 11 січня 2023 року до 13 січня 2023 року знаходилася на лікуванні в Черкаській обласній лікарні у нейрохірургічному відділенні; 11 січня 2023 року було проведено хірургічну операцію.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною комісією серії 12 ААГ № 056180 з 26 червня 2023 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності за загальним захворюванням. Дата переогляду - 28 червня 2024 року (а. с. 24).

Постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Носової Ж. Б. від 13 жовтня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із пропуском визначеного статтею 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини та роз`яснено право на звернення до суду з позовом про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а. с. 23).

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Касаційна скарга Полтавської міської ради підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях; 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої та третьої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними (див.: постанову Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 545/1231/23 (провадження № 61-16142св23)).

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 та постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22 (провадження № 61-8694св23), від 10 липня 2024 року у справі № 522/13476/23 (провадження № 61-7645св24).

Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи (див.: постанову Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 548/2415/21 (провадження № 61-6134св23)).

Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини (див.: постанову Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 706/275/22 (провадження № 61-12010св23)).

За конкретних фактичних обставин кожної справи суд має оцінювати тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, що має важливе правове значення (див.: постанови Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 639/8197/21 (провадження № 61-14773св23)).

Зокрема, не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини: незнання про смерть спадкодавця; юридична необізнаність спадкоємця про порядок прийняття спадщини, похилий вік; непрацездатність; встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, установлення факту проживання однією сім`єю); невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину; відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини; несприятливі погодні умови; перебування в депресії у зв`язку зі смертю спадкодавця, оскільки глибокі душевні страждання через смерть близької чи знайомої людини відчуває переважна більшість людей.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, у тому числі, закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (див.: постанову Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18).

Правозастосовча практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є незмінною та усталеною.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) дійшла висновку, що за конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як розумність, добросовісність та справедливість.

Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, позивачка посилалась на те, що з 2019 року вона має проблеми з опорно-руховим апаратом, постійно лікувалася, не могла нормально рухатися та працювати, а про смерть діда їй стало відомо у жовтні 2023 року.

У справі, яка переглядається Верховним Судом, спадкодавець помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому встановлений законом строк для прийняття спадщини сплив 17 травня 2020 року.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 89 ЦПК України).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд, не звернув уваги на те, що позивачка не довела належними та допустимими доказами погіршення стану здоров`я саме у період з ІНФОРМАЦІЯ_1до 17 травня 2020 року, а отже поважних причин пропуску встановленого законом строку на прийняття спадщини.

Суди попередніх інстанцій, посилаючись на тривале лікування ОСОБА_1 , не врахували, що оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного суду від 17 лютого 2022 року у справі № 953/15603/20 (провадження № 61-12451св21), на яку посилається заявник у касаційній скарзі. 

З огляду на зміст наданих позивачкою копій медичних документів вона 11 січня 2023 року перенесла хірургічну операцію, з 11 січня 2023 року до 13 січня 2023 року перебувала на стаціонарному лікуванні, тобто через чотири роки після смерті діда у 2019 році.

Колегія суддів зазначає, що консультативний висновок огляду невропатолога медичної клініки «Лікарі Черкас» від 06 грудня 2019 року, на який послався суд першої інстанції, не містить інформації про перебування ОСОБА_1 на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні у період з листопада 2019 рокудо травня 2020 року.

Факт перебування на лікуванні в закладі охорони здоров`я не у всіх випадках може вважатися безумовною підставою для визначення додаткового строку. Важливими у цьому аспекті є необхідність врахування тривалості стаціонарного чи амбулаторного лікування, характеру захворювання, стану хворого тощо (див.: постанову Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі № 650/48/20 (провадження № 61-10889св21)).

Крім того, суди не врахували, що законодавство України передбачає альтернативні варіанти процедури прийняття спадщини, що спрощує процес реалізації прав спадкоємців.

Позивачка не була позбавлена можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини через засоби електронного або ж поштового зв`язку в установлені законом строки. Доказів, які б свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, ОСОБА_1 до суду не подала.

За встановленими обставинами цієї справи, наведені позивачкою причини пропуску строку для прийняття спадщини є неповажними.

За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що об`єктивні та непереборні обставини, які позбавили позивачку можливості своєчасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, відсутні. Відтак, суди зробили помилковий висновок про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Отже, доводи касаційної скарги Полтавської міської ради підтвердилися під час касаційного перегляду справи.

Відповідно до частин першої - третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки у справі немає необхідності встановлювати додаткові обставини справи, при цьому суди попередніх інстанцій ухвалили судові рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, які перешкоджають розгляду справи по суті, Верховний Суд вважає за необхідне скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Щодо судових витрат

У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, ? у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Тому судові витрати, які сплатила Полтавська міська радаза розгляд справи у суді апеляційної та касаційної інстанцій у розмірі 1 610,40 грн та 2 422,40 грн, відповідно, що разом становить 4 032,80 грн, підлягають стягненню з ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Полтавської міської радизадовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Полтавської міської ради про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

Стягнути з  ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь Полтавської міської ради (код ЄДРПОУ 24388285) судові витрати у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної та касаційної інстанцій у розмірі 4 032 (чотири тисячі тридцять дві) гривні 80 копійок.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді:	І. Ю. Гулейков   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк