П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/4370/25	

Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т.О.
Дата і місце ухвалення: 26 грудня 2025 року, м. Миколаїв 
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року у справі №400/4370/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому (з урахуванням заяви про усунення недоліків) просив:
- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати у період з 13 березня 2022 року по 18 липня 2022 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44; 
- зобов`язати здійснити перерахунок та виплату за вказаний період грошового забезпечення, а також відповідних виплат (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні, премії) у спосіб, визначений позивачем; 
- визнати протиправною бездіяльність щодо відмови у видачі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, що подається для призначення пенсії, із урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704; 
- зобов`язати видати оновлену довідку про розмір грошового забезпечення із зазначенням усіх складових (надбавок, доплат, підвищень, премії) та подати її до відповідного органу Пенсійного фонду України для здійснення перерахунку пенсії. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) в період з 13 березня 2022 року по 18 липня 2022 року грошового забезпечення, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 р. на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) за період з 13 березня 2022 року по 18 липня 2022 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 р. на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.
У решті позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що, на думку апелянта, призвело до неправильного вирішення справи. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки при вирішенні спору неправильно застосував положення пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704.Апелянт вказує, що у спірний період розрахунковою величиною для визначення посадових окладів та окладів за військовими званнями був прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом станом на 01.01.2018, а тому підстави для застосування прожиткового мінімуму станом на 01 січня відповідного календарного року відсутні.
Крім того, апелянт зазначає, що положення пункту 4 постанови №704 не можуть застосовуватись вибірково, зокрема без урахування умови щодо мінімальної межі у вигляді 50 відсотків мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року.
Також апелянт наголошує, що після набрання чинності Законом України №1774-VIII мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина, а тому використання інших підходів до визначення складових грошового забезпечення є безпідставним.
Окрім цього, апелянт посилається на правові висновки Верховного Суду, відповідно до яких розрахунковою величиною для визначення грошового забезпечення військовослужбовців є прожитковий мінімум, встановлений законом станом на 01.01.2018.
З огляду на викладене, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач з 13 березня 2022 року по 08 серпня 2024 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 .
Судом встановлено, що у період з 13 березня 2022 року по 18 липня 2022 року позивачу виплачувалося грошове забезпечення, визначене шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом станом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Не погоджуючись із таким порядком обчислення грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з того, що відповідачем при визначенні розміру грошового забезпечення позивача у спірний період застосовано розрахункову величину прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
Суд першої інстанції виходив із того, що після визнання протиправним та скасування пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 підлягає застосуванню пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 у первинній редакції, яка передбачає визначення розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов висновку, що грошове забезпечення позивача за спірний період підлягає перерахунку із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня 2022 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №2011-ХІІ).
Відповідно до статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії), а також одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця та підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань і правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер і умови служби та стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
З метою реалізації зазначених положень постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова №704), яка набрала чинності 01 березня 2018 року, запроваджено нову систему грошового забезпечення військовослужбовців.
Постановою №704, зокрема, встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів та визначено порядок формування складових грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 4 Постанови №704 у первинній редакції розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями визначаються шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків мінімальної заробітної плати, установленої законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Приміткою 1 до додатку 1 до Постанови №704 передбачено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки також визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків мінімальної заробітної плати, установленої законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, а від 5 і вище – заокруглюються до десяти гривень (примітка до додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704).
Постановою №704 також затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців (додаток 1) та схему тарифних коефіцієнтів за військовими (спеціальними) званнями (додаток 14), що визначають порядок формування складових грошового забезпечення.
21 лютого 2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», яка набрала чинності 24 лютого 2018 року, якою, зокрема, внесено зміни до постанови №704, а саме пункт 4 цієї постанови викладено у новій редакції, відповідно до якої розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями визначалися шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Водночас постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 20 жовтня 2022 року, визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови №103, яким було внесено зміни до пункту 4 постанови №704.
За таких обставин при визначенні розміру посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями підлягає застосуванню пункт 4 постанови №704 у частині, що не суперечить нормативно-правовим актам вищої юридичної сили, відповідно до якої такі оклади визначаються із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
Наведене спростовує доводи апелянта про те, що у спірний період підлягала застосуванню редакція пункту 4 постанови №704, змінена постановою №103.
Крім того, з урахуванням положень пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, яким обмежено застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, а також правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №240/4946/18, розрахунковою величиною для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням є саме прожитковий мінімум для працездатних осіб, установлений законом на 1 січня відповідного календарного року.
З наведеного вбачається, що у спірний період позивач мав право на визначення розміру грошового забезпечення із застосуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 у частині, що не суперечить актам вищої юридичної сили, а саме шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
При цьому Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» не містить положень щодо застосування як розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що грошове забезпечення, а також пов`язані з ним виплати, зокрема грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, були нараховані позивачу з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягають перерахунку.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.
Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до статті 316 КАС України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.
Керуючись ст. ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року - без змін.
Судові витрати в порядку статті 139 КАС України розподілу між сторонами не підлягають.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук