ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/1076/25	
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,
суддів: Бонк Т.Б., 
Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання Бабій М.М.
явка учасників справи: не з`явились,

розглянув апеляційні скарги ОСОБА_1 б/н від 20.10.2025
на рішення Господарського суду Львівської області від 22.09.2025, суддя Манюк П.Т., м.Львів, повний текст рішення складено 01.10.2025
та на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 09.10.2025, суддя Манюк П.Т., м.Львів, повний текст рішення складено 14.10.2025
у справі № 914/1076/25
за позовом  ОСОБА_1 , м. Львів,
до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Перший на Патона", м. Львів
за участі третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача  ОСОБА_2 , м. Львів,
за участі третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача  ОСОБА_3 , м. Львів
за участі третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача  ОСОБА_4 , м. Львів,
про визнання недійсними рішень загальних зборів ОСББ,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог позивача 
ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся в Господарський суд Львівської області із позовом до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Перший на Патона» (надалі відповідач) про визнання недійсними рішень загальних зборів ОСББ «Перший на Патона» від 07.02.2020, 30.07.2020, 26.11.2023 в частині встановлення (затвердження) розміру платежу на утримання нежитлових приміщень.
В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що він є власником нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 164, 1 кв.м. та загальною площею 348, 1 кв.м.
Вказаний будинок, де знаходяться нежитлові приміщення позивача, перебуває в управлінні ОСББ «Перший на Патона». Рішеннями загальних зборів ОСББ «Перший на Патона» від 07.02.2020, 30.07.2020, 26.11.2023 здійснено підвищення розміру платежу (внеску) на утримання житлових та нежитлових приміщень будинку.
На думку позивача, необхідність підвищення (встановлення різних ставок) внесків у таких розмірах на управління та обслуговування будинку для житлових/нежитлових приміщень, які використовуються в комерційних цілях жодним чином не обґрунтована в оскаржуваних рішеннях.
Окрім цього, позивач зазначає, що оскаржувані рішення, оформлені протоколами, суперечать приписам ст. 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», пункту 9 частини першої ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», оскільки, норми закону вказують на те, що частка співвласника не залежить від виду нерухомого майна, належного цій особі, а тільки від площі цього майна.
Також, на думку позивача, вказані рішення мають явно дискримінаційний характер і не можуть бути визнані справедливими, з огляду на що позивач звернувся із позовною заявою про скасування пунктів рішень загальних зборів відповідача від 07.02.2020, 30.07.2020, 26.11.2023, які встановлюють розмір внесків на управління та обслуговування будинку в частині нежитлових приміщень будинку.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.09.2025 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Рішення обґрунтоване тим, що загальні збори ОСББ «Перший на Патона», оформлені протоколами № 5 від 07.02.2020, № 7 від 30.07.2020 та № 12 від 26.11.2023, були проведені у межах повноважень, передбачених статтями 10, 16, 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та статтями 10, 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а прийняті рішення підтримані більшістю співвласників. 
Суд встановив, що чинне законодавство не містить заборони на встановлення різних внесків для житлових та нежитлових приміщень, а нарахування позивачу здійснювалось пропорційно площі належних йому нежитлових приміщень, у зв`язку з чим вимоги статті 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» порушені не були. 
Суд дійшов висновку про недоведеність дискримінаційного характеру оскаржуваних рішень та зазначив, що позивач не надав належних і допустимих доказів того, що встановлені внески для власників нежитлових приміщень є явно несправедливими, надмірними чи незаконними. При цьому суд врахував, що ОСББ вправі враховувати різний режим використання житлових та комерційних приміщень, підвищене навантаження на мережі, прибудинкову територію та інші витрати, пов`язані з експлуатацією нежитлових приміщень. 
Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції
Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 09.10.2025 заяву об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Перший на Патона» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Перший на Патона» суму в розмірі 25 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката. В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Додаткове обґрунтоване тим, що відповідачем подано належні докази витрат на професійну правничу допомогу. 
Разом з тим, суд дійшов висновку про неспівмірність заявлених витрат з урахуванням критеріїв реальності, необхідності та розумності судових витрат. 
У зв`язку з цим суд частково задовольнив заяву ОСББ «Перший на Патона» та додатковим рішенням стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Перший на Патона» 25 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а в решті вимог про стягнення 54 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу відмовив.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг та заперечення інших учасників справи
Щодо апеляційної скарги на рішення 
21.10.2025 до Західного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 б/н від 20.10.2025 на рішення Господарського суду Львівської області від 22.09.2025 у справі №914/1076/25, в якому останній просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задоволити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд безпідставно долучив до матеріалів справи документ відповідача під назвою «Обґрунтування розмірів внесків на утримання будинку», який не був поданий разом із відзивом та не існував на момент прийняття рішень загальними зборами ОСББ. 
Скаржник вказує, що відповідач не заявляв клопотання про поновлення строку подання доказів та не довів поважності причин їх несвоєчасого подання, а суд не навів у рішенні мотивів прийняття такого доказу. 
Апелянт також зазначає, що відповідач не надав належних доказів економічного обґрунтування підвищених тарифів для нежитлових приміщень, а суд не дослідив доводи позивача щодо відсутності кошторисів, калькуляцій, фактичної різниці у послугах та ознак дискримінації. На думку скаржника, встановлення подвійного тарифу для нежитлових приміщень суперечить статті 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», принципу рівності співвласників, оскільки внески мають визначатися пропорційно площі приміщень, а не їх функціональному призначенню. 
Крім того, апелянт стверджує, що нежитлові приміщення позивача мають окремі входи, не користуються місцями загального користування в тому ж обсязі, що мешканці будинку, а частина послуг, зокрема вивезення ТПВ, оплачується за окремими договорами, тому ОСББ не довело наявності додаткових витрат, які б виправдовували підвищений тариф. 
Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення
21.10.2025 до Західного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 б/н від 20.10.2025 на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 09.10.2025 у справі №914/1076/25, в якій просив скасувати оскаржуване додаткове рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні заяви відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі. 
Апеляційна скарга на додаткове рішення обґрунтована тим, що стягнення з ОСОБА_1 25 000 грн витрат на професійну правничу допомогу є незаконним, необґрунтованим та неспівмірним зі складністю справи і фактичним обсягом виконаних адвокатом відповідача робіт. 
Скаржник зазначає, що справа не була складною, а представником відповідача виконано не великий обсяг процесуальних дій - подання відзиву, кількох заяв та участь у судових засіданнях, що, на думку апелянта, не виправдовує навіть частково присуджену суму витрат. 
Апелянт також вказує, що значна частина відзиву та інших процесуальних документів відповідача не стосувалася предмета спору. У зв`язку з цим скаржник вважає необґрунтованим стягнення 10 000 грн за підготовку відзиву та 5 000 грн за підготовку заперечень на відповідь на відзив. 
Крім того, апеляційна скарга мотивована тим, що заявлений відповідачем час участі адвоката у судових засіданнях є завищеним, оскільки загальна тривалість п`яти судових засідань, за твердженням апелянта, становила лише 125 хвилин, тобто 2 години 5 хвилин, тоді як відповідач заявив 10 годин роботи на суму 15 000 грн. 
На думку апелянта, покладення на позивача витрат на правничу допомогу суперечить принципам добросовісності, рівності сторін та справедливого суду. 

10.11.2025 та 21.11.2025 від відповідача надійшли відзиви на апеляційні скарги, в яких відповідач просить апеляційні скарги ОСОБА_1 б/н від 20.10.2025 - залишити без задоволення, рішення Господарського суду Львівської області від 22.09.2025 та додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 09.10.2025 - без змін. 
28.11.2025 та 08.12.2025 треті особи подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 20.10.2025 - залишити без задоволення, рішення Господарського суду Львівської області від 22.09.2025 - без змін. Також треті особи у поданих ними відзивах просили проводити розгляд справи за їх відсутності.
Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2025 та протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 21.10.2025 справу №914/1076/25 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 б/н від 20.10.2025 на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 09.10.2025 у справі №914/1076/25
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 з підстав, що визначені ч. 2 ст. 260 ГПК України апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 20.10.2025 на рішення Господарського суду Львівської області від 22.09.2025 у справі №914/1076/25 залишено без руху.
Ухвалою суду від 10.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 б/н від 20.10.2025 на рішення Господарського суду Львівської області від 22.09.2025 у справі №914/1076/25. Об`єднано розгляд апеляційних скарг ОСОБА_1 б/н від 20.10.2025 на рішення Господарського суду Львівської області від 22.09.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 09.10.2025 у справі №914/1076/25 в одне провадження.
Ухвалою суду від 12.11.2025 справу №914/1076/25 (заяву ОСОБА_1 б/н від 07.11.2025 про відвід колегії суддів Бойко С.М., Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.) передано для визначення у порядку, встановленому частиною першою статті 32 ГПК України, складу судової колегії, для вирішення питання про відвід.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.11.2025 (в складі колегії суддів: головуючого судді Кравчук Н.М., суддів Зварич О.В. та Скрипчук О.С.) у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 07.11.2025 (вх. № апеляційного суду 01-04/8477/25 від 10.11.2025) про відвід колегії суддів Бойко С.М., Бонк Т.Б., Якімець Г.Г. відмовлено.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.12.2025 справу №914/1076/25 призначено на 18.02.2026.
У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Бойко С.М. з 16.02.2026 по 18.02.2026 включно, розгляд вищевказаної справи 18.02.2026 не відбувся. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 розгляд справи №914/1076/25 призначено на 15.04.2026.
У судове засідання 15.04.2026 з`явилися представники позивача та відповідача, треті особи в судове засідання не з`явилися хоча належним чином були повідомлені про дату час та місце розгляду справи в порядку, визначеному ч.5 ст. 242, ст. 285 ГПК України, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції.
Треті особи-1,2,3 у відзивах на апеляційну скаргу просили здійснювати розгляд справи без їх участі.
У судовому засіданні суд заслухав доводи і міркування представників позивача та відповідача щодо поданої апеляційної скарги, з`ясував обставини справи та дослідив докази.
Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційних скарг, навівши доводи аналогічні викладеним в них, просив їх задоволити.
Відповідач заперечив проти задоволення апеляційних скарг, просив рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін, при цьому наводив доводи аналогічні викладеним у відзивах на апеляційні скарги.
Ухвалою від 15.04.2026 розгляд справи №914/1076/25 відкладено на 06.05.2026.
У судове засідання 06.05.2026 учасники справи не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату час та місце розгляду справи в порядку, визначеному ч.5 ст. 242, ст. 285 ГПК України, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції.
05.05.2026 та 06.05.2026 від представників позивача та відповідача надійшли заяви в яких останні просили проводити розгляд справи за їх відсутності.
Строки розгляду справи в суді апеляційної інстанції. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.
Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України). 
Рішення Господарського суду Львівської області від 22.09.2025 та додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 09.10.2025 у цій справі оскаржується позивачем в повному обсязі.
Апеляційний суд, розглянув в судовому засіданні апеляційні скарги позивача, дійшов висновку про залишення таких без задоволення з таких підстав
Щодо оскарження рішення
Предметом позову є вимога про визнання недійсними рішень загальних зборів ОСББ «Перший на Патона» в частині встановлення розміру внесків на утримання та управління будинком для нежитлових приміщень.
Як встановлено судами, 07.02.2020 відбулись загальні збори ОСББ "Перший на Патона", які були оформлені протоколом № 5. На розгляд зборів, зокрема, було винесено питання про встановлення тарифу для житлових та нежитлових приміщень (п. 2 протоколу). Зборами було прийнято рішення, зокрема, встановити та затвердити з 01.02.2020 розмір платежу на утримання житлових приміщень в сумі 4, 80 грн за 1 м.кв, та нежитлових приміщень в сумі 5, 80 грн за 1 м.кв.
В подальшому, 30.07.2020, відбулись загальні збори ОСББ "Перший на Патона", що підтверджується протоколом № 7 долученним до матеріалів справи. Загальними зборами було прийнято рішення (п. 4 протоколу), зокрема, встановити з 01.08.2020 розмір платежу на утримання житлових приміщень в сумі 6, 22 грн за 1 м.кв, та нежитлових приміщень в розмірі 7, 50 грн за 1 м.кв.
Також, 26.11.2023 відбулись загальні збори ОСББ "Перший на Патона", що підтверджується протоколом № 12. За наслідком проведених зборів (п. 2 протоколу) було прийнято рішення про підняття внесків у розмірі 10, 00 грн за 1 м.кв. для квартир та 20, 00 грн за 1 м.кв для нежитлових (комерційних) приміщень, з 01.12.2023 року.
Згідно з положеннями частини другої статті 382 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Частиною першою статті 385 ЦК України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).
Предметом регулювання Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" (надалі Закон № 417-VIII) є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.
Відповідно до визначень, які наявні в Законі № 417-VIII, а саме в статті 1 вказаного Закону, багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.
Тож в силу наведених вище визначень та відповідно до поняття, наведеного у статті 380 ЦК України, багатоквартирний будинок є житловим будинком, будівлею капітального типу, спорудженою з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, призначеною для постійного в ній проживання. Співвідношення площі житлових приміщень (квартир) у багатоквартирному будинку та площі нежитлових приміщень у ньому зумовлене особливостями розміщення нежитлових приміщень у житловому будинку, тобто за загальним правилом є об`єктивним фактором.
За змістом статей 1, 9 Закону № 417-VІІІ, управління багатоквартирним будинком - це вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку. Управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).
За частинами першою-третьою статті 12 Закону № 417-VIII, витрати на управління багатоквартирним будинком включають: 1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; 2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; 2-1) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.
Співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому статтею 10 Закону № 417-VIII. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.
Згідно з частиною другою статті 10 Закону № 417-VIII, до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком. Рішення вважається прийнятим зборами співвласників, якщо за нього проголосували власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 75 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, крім рішень з питань, зазначених у пунктах 2, 3 і 9 частини другої цієї статті, які вважаються прийнятими зборами співвласників, якщо за них проголосували власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку. Якщо одна особа є власником квартир (квартири) та/або нежитлових приміщень, загальна площа яких становить 50 відсотків або більше загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, рішення вважається прийнятим зборами співвласників, якщо за нього проголосувало більш як 75 відсотків загальної кількості співвласників, а рішення з питань, зазначених у пунктах 2, 3 і 9 частини другої цієї статті, вважається прийнятим зборами співвласників, якщо за нього проголосувало більш як 50 відсотків загальної кількості всіх співвласників (частина шоста статті 10 Закону № 417-VIII).
Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих і нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" (надалі Закон № 2866-III), відповідно до статті 1 якого об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Співвласники багатоквартирного будинку (далі - співвласники) - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 2866-III, основною метою створення об`єднання є забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. А згідно з частиною четвертою статті 4 цього Закону, діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
Загальні збори співвласників є вищим органом управління об`єднання, до виключної компетенції яких відноситься, зокрема, затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників (стаття 10 Закону № 2866-III).
Верховний Суд у постанові від 16.08.2023 року у справі № 904/1711/22 зазначив, що суд має утримуватися від зайвого втручання в питання діяльності ОСББ, в тому числі і шляхом скасування рішень, у разі, якщо вони поза жодним сумнівом підтримані більшістю співвласників і за своїм змістом не мають ознак дискримінації або іншого порушення прав чи законних інтересів конкретного співвласника, який оскаржує такі рішення в судовому порядку.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, оскаржувані рішення загальних зборів ОСББ були підтримані більшістю співвласників, що вбачається з доданих до вказаних рішень додатків з поіменним голосуванням. Зі змісту вказаних рішень вбачається, що будь-яких дискримінаційних положень відносно позивача вони не містять.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.12.2019 у справі № 910/6471/18 зазначила, що за відсутності відповідного нормативного застереження щодо встановлення однакового розміру внесків для власників квартир та нежитлових приміщень, рішення загальних зборів ОСББ "Микільсько-Слобідська, 2Б" від 1 жовтня 2017 року не можна вважати прийнятим з порушенням норм чинного законодавства, відповідно у задоволенні позову в частині його скасування слід відмовити (п. 7.36 постанови).
Необґрунтованими є й доводи апелянта про дискримінаційний характер встановлених внесків. Місцевий господарський суд правомірно не погодився з такими аргументами, оскільки апелянтом не надано належних доказів того, у чому саме полягає обмеження у визнанні, реалізації чи користуванні ним своїми правами та свободами, що є обов`язковою ознакою дискримінації відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні». Сам по собі факт встановлення різних ставок внесків для житлових та нежитлових приміщень не свідчить про дискримінацію, оскільки вид приміщення (житлове чи нежитлове) не належить до ознак дискримінаційних. 
Колегія суддів також враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів визначається пропорційно до загальної площі квартири та/або нежитлового приміщення, що перебуває у його власності. 
Як установлено судом першої інстанції, відповідачем дотримано зазначених вимог закону, оскільки нарахування внесків апелянту здійснювалося саме пропорційно до площі належних йому нежитлових приміщень.
При цьому встановлення різного розміру внесків для власників житлових та нежитлових приміщень ґрунтується на об`єктивних та розумних підставах, пов`язаних із особливостями використання нежитлових приміщень, а саме: іншим режимом їх експлуатації, більшим навантаженням на прибудинкову територію та інженерні мережі, інтенсивнішим використанням об`єкта відвідувачами, а також необхідністю додаткового прибирання та обслуговування спільного майна і території будинку. Отже, оскаржувані рішення прийняті з урахуванням фактичних особливостей користування спільним майном.
Чинним законодавством не передбачено заборони встановлення різних тарифів для квартир і нежитлових приміщень, у зв`язку з чим загальні збори ОСББ вільні у встановлення таких тарифів на власний розсуд. Вказане підтверджується позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 грудня 2019 року по справі № 910/6471/18.
Доводи позивача про те, що його нежитлові приміщення мають окремий вхід у зв`язку із чим останній не користується місцями загального користування, також не спростовують обов`язку брати участь у витратах на утримання спільного майна. Як встановлено апеляційним судом, з пояснень відповідача у судовому засіданні, приміщення позивача мають також доступ із під`їзду будинку, що не виключає можливість користування таким, а прилегла територія у зв`язку з діяльністю орендаря потребує додаткового обслуговування працівниками ОСББ. Крім того, відповідач здійснює інші види утримання будинку, зокрема очищення вентиляційних каналів, дератизацію, поточні ремонти та ліквідацію аварій, якими позивач також користується як співвласник будинку. 
Посилання апелянта на окремий договір щодо вивезення твердих побутових відходів є безпідставними, оскільки відсутній розрахунок таких витрат порівняно з іншими співвласниками, та залежить від об`єму і кількості вивезення відходів для позивача, а тому цей аргумент позивача не є доведеним. 
Права та обов`язки співвласника (тобто власника квартир та/або нежитлових приміщень) врегульовані статтями 14 та 15 Закону № 2866-III.
Водночас статті 16-18 Закону № 2866-III окремо визначають права та обов`язки об`єднання співвласників, яке набуває і здійснює їх через свої органи в силу положень статті 92 ЦК України про цивільну дієздатність юридичної особи. Так, об`єднання має право встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, які за статтею 21 Закону № 2866-III належать до коштів об`єднання, та зобов`язане забезпечувати дотримання інтересів усіх співвласників при встановленні умов і порядку володіння, користування і розпорядження спільною власністю, розподілі між співвласниками витрат на експлуатацію та ремонт спільного майна. Об`єднання забезпечує утримання та експлуатацію багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку. Для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг.
Самостійне забезпечення об`єднанням утримання і експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у багатоквартирному будинку може здійснюватися безпосередньо співвласниками, а також шляхом залучення об`єднанням фізичних та юридичних осіб на підставі укладених договорів. Для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласники сплачують відповідні внески і платежі в розмірах, установлених загальними зборами об`єднання. За згодою правління окремі співвласники можуть у рахунок сплати таких внесків і платежів виконувати окремі роботи.
Статтею 20 Закону № 2866-III врегульовано визначення часток внесків і платежів на утримання, експлуатацію та ремонт спільного майна. Так, частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Частка участі співвласника квартири та/або нежитлового приміщення визначається відповідно до його частки як співвласника квартири та/або нежитлового приміщення. Спори щодо визначення частки співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, експлуатацію, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку вирішуються в судовому порядку.
Статтею 13 Закону України від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій включають в себе: прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території; санітарно-технічне обслуговування; обслуговування внутрішньобудинкових мереж; утримання ліфтів; освітлення місць загального користування; поточний ремонт; вивезення побутових відходів тощо.
Відповідно до Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869, тариф на ці послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням Типового переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого вказаною постановою Кабінету Міністрів України. Перелік послуг за кожним будинком погоджується у договорі на надання цих послуг, який укладається між споживачами та підприємством, організацією тощо, які надають ці послуги.
Отже, законодавство, яке регулює порядок забезпечення співвласниками багатоквартирного будинку утримання та експлуатацію багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку (управління багатоквартирним будинком), передбачає, що внески і платежі на утримання, експлуатацію та ремонт спільного майна є складовою частиною внесків та платежів співвласників як витрат на управління багатоквартирним будинком.
При цьому, як встановлено судами, при прийнятті спірних рішень про розподіл витрат на управління будинком та розмежування розміру внесків в залежності від виду нерухомого майна, належного співвласникам (житлове чи нежитлове), у кошторисі можуть були враховані різні режими функціонування, навантаження на 1 кв. м таких приміщень (житлових чи нежитлових, що використовуються з комерційною метою), різний обсяг необхідності витрат на обслуговування такого нежитлового приміщення та прибудинкової території (навантаження на внутрішньобудинкові мережі, кількість відвідувачів, обсяг відходів, проїзд машин, місце паркування тощо).
Відповідно до статті 24 Конституції України не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Однак, як правильно встановлено місцевим господарським судом, матеріалами справи не доведено, що по відношенню до позивача оспорюваними рішеннями загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Перший на Патона" були здійснені будь-які обмеження, а іншим власникам житлових чи нежитлових приміщень надані несправедливі переваги за рахунок позивача.
До матеріалів справи не долучено доказів на обґрунтування того, що розмір визначених для позивача та третіх осіб платежів як власників нежитлових приміщень, є явно несправедливим чи надмірним.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо відсутності економічного обґрунтування підвищених внесків для нежитлових приміщень. Як вбачається зі звітів надходжень і витрат ОСББ «Перший на Патона» за 2019- 2025 роки, відповідач фактично здійснював витрати на утримання будинку та прибудинкової території, а саме: за серпень-грудень 2019 році - 220 014,01 грн, у 2020 році - 422 143,72 грн, у 2021 році - 580 052,09 грн, у 2022 році - 527 503,81 грн, у 2023 році - 542 470,45 грн, у 2024 році - 797 947,07 грн, а за І квартал 2025 року - 172 240,14 грн. Вказані документи підтверджують реальне понесення витрат ОСББ та спростовують твердження позивача про відсутність економічного підґрунтя встановлених внесків. 
Як вбачається з кошторису ОСББ «Перший на Патона» на 2019 рік, який було затверджено Протоколом № 2 загальних зборів ОСББ «Перший на Патона» від 07 травня 2019 року, у разі незатвердження загальними зборами до 1 січня відповідного року нового кошторису на такий рік, продовжує діяти даний кошторис з відповідним коригуванням виходячи з фактичних витрат об`єднання.
Зазначений кошторис продовжує діяти й до сьогодні та ним дозволено здійснювати перенесення асигнувань між статтями витрат. Також кошторисом передбачено, що встановлений розмір тарифу може бути збільшений загальними зборами без затвердження нового кошторису в разі, якщо за результатами звітування буде встановлено, що надходжень від сплати внесків на утримання будинку недостатньо для покриття витрат об`єднання.
Таким чином, при прийнятті рішень про розподіл витрат на управління будинком та розмежування розміру внесків в залежності від виду нерухомого майна, належного співвласникам, у кошторисі можуть бути враховані різні режими функціонування, навантаження на 1 кв. м таких приміщень (житлових чи нежитлових, що використовуються з комерційною метою), різний обсяг необхідності витрат на обслуговування такого нежитлового приміщення та прибудинкової території (навантаження на внутрішньобудинкові мережі, кількість відвідувачів, обсяг відходів, проїзд машин, місце паркування тощо).
Верховний Суд у постанові від 27.01.2020 року у справі № 761/26815/17 прийшов до висновку, що розмежування розміру внесків залежно від виду об`єкту нерухомого майна (квартира або нежитлове приміщення) допускається.
Визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків та платежів співвласників будинку відноситься до виключної компетенції загальних зборів співвласників відповідно до положень частини 9 статті 10 Закону № 2866-III, частини 2 статті 12 Закону № 417-VIII та згідно із законодавчо встановленим порядком голосування на зборах об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.
Статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою.
За змістом статті 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" дискримінація - це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними; непряма дискримінація- це ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
Разом із тим не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.
Відповідно до позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 04.06.2018 у справі №753/10763/17 у якій вказано, що стаття 20 Закону № 2866-III ставить у залежність розмір коштів, які сплачуються співвласником на утримання будинку та прибудинкової території, до загальної площі приміщення, яке перебуває у нього у власності, та не містить імперативної норми про встановлення однакового розміру внеску для власників квартир та нежитлових приміщень. Визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків та платежів співвласників відноситься до виключної компетенції загальних зборів співвласників, що узгоджується з положеннями частини дев`ятої статті 10 Закону № 2866-III. 
Затверджені уповноваженими органами тарифи на житлово-комунальні послуги, зокрема, електроенергію відрізняються для власників квартир та нежитлових приміщень, які використовуються з комерційною метою, що, однак, не може свідчити про прояви дискримінації щодо останніх.
Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції було безпідставно долучено до матеріалів справи обґрунтування розмірів внесків на утримання будинку й прибудинкової території до протоколу № 12 загальних зборів ОСББ «Перший на Патона» від 26 листопада 2023 року.
Як убачається з матеріалів справи, разом із відзивом відповідачем було подано, зокрема, звіти надходжень та витрат ОСББ «Перший на Патона» за період з 2019 року по перший квартал 2025 року. Водночас під час судового засідання 04 серпня 2025 року представник позивача зазначив, що вказані звіти є незрозумілими та не містять обґрунтування розміру внесків, встановленого оскаржуваними рішеннями загальних зборів, а також ініціював питання щодо встановлення обґрунтованості розміру внесків, передбачених протоколом № 12 загальних зборів ОСББ «Перший на Патона» від 26 листопада 2023 року.
У зв`язку з наведеним потреба у поданні додаткового обґрунтування розміру внесків виникла саме під час розгляду справи та була зумовлена позицією позивача, висловленою у судовому засіданні. Представник відповідача повідомив суд про намір подати відповідні пояснення та документи до наступного судового засідання, у зв`язку з чим судом було оголошено перерву для надання таких доказів.
13 серпня 2025 року відповідні документи були подані до суду, а під час судового засідання 18 серпня 2025 року представник відповідача просив приєднати їх до матеріалів справи, обґрунтовуючи неподання таких разом із відзивом тим, що необхідність у їх поданні виникла вже в ході судового розгляду.
В свою чергу, ч. 8 ст. 80 ГПК України передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність поважних причин неподання вказаних доказів разом із відзивом та правомірність їх прийняття відповідно до ч. 5 ст. 80 ГПК України, за змістом якої, у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. При цьому суд першої інстанції обґрунтовано врахував значення зазначених доказів для правильного вирішення спору, оскільки вони безпосередньо стосуються предмета доказування у цій справі, а саме правомірності та обґрунтованості встановлених загальними зборами розмірів внесків.
Крім того, колегія суддів враховує, що згідно з кошторисом ОСББ «Перший на Патона» на 2019 рік, затвердженим Протоколом № 2 загальних зборів ОСББ від 07 травня 2019 року, у разі незатвердження нового кошторису продовжує діяти чинний кошторис із відповідним коригуванням виходячи з фактичних витрат об`єднання. Зазначеним кошторисом також передбачено можливість перенесення асигнувань між статтями витрат та збільшення розміру тарифу без затвердження нового кошторису у випадку недостатності надходжень для покриття витрат ОСББ.
Отже, обґрунтування розміру внесків прямо пов`язане із фактичними витратами об`єднання, режимом використання приміщень, навантаженням на інженерні мережі та прибудинкову територію, а тому є належним доказом у розумінні ст. 76 ГПК України та допустимим доказом у розумінні ст. 77 ГПК України.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки чинне законодавство не містить нормативного застереження щодо обов`язкового встановлення однакового розміру внесків для власників квартир та нежитлових приміщень, отже рішення загальних зборів ОСББ «Перший на Патона» не можуть вважатися такими, що прийняті з порушенням норм чинного законодавства.
Щодо оскарження додаткового рішення
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Перший на Патона" представляв адвокат Кінаш Дмитро Вадимович.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено, що докази на підтвердження понесених стороною судових витрат будуть подані до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а також вказано, що попередній орієнтовний розмір таких витрат становить 55 000,00 грн.
Представником відповідача адвокатом Кінашем Д.В. у судовому засіданні 22.09.2025 заявлено, що докази на підтвердження понесених стороною судових витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Як зазначено в ст. 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ст. 126 ГПК України).
Відшкодування витрат позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
До правової (правничої) допомоги належать надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру тощо.
Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ст. 30 Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Як встановлено апеляційним судом, відповідач 26.09.2025 скерував на адресу місцевого господарського суду заяву ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу в якій просив стягнути із позивача 54 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження факту надання правничої допомоги та понесення витрат відповідачем на професійну правову допомогу адвоката в сумі 54 000,00 грн. представником надано: договір про надання правничої допомоги від 16.01.2025 № 5/25, додаткову угоду від 08.04.2025 № 3 до договору про надання правничої допомоги та акт приймання правничої допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом) від 23.09.2025 № 3 на суму 54 000, 00 грн.
Відповідно до пункту 1.1. Договору про надання правничої допомоги від 16.01.2025 № 5/25, адвокат за дорученням клієнта зобов`язується надати йому правничу (професійну правничу) допомогу на умовах і в порядку, що визначені Договором та Додатками до нього, а клієнт зобов`язується прийняти таку допомогу та оплатити адвокату гонорар на умовах і в порядку, встановлених даним Договором та Додатками до нього, а також компенсувати адвокату фактичні витрати.
Згідно із пунктом 4.1. договору, розмір гонорару встановлюється Додатковими угодами до даного Договорру у фіксованому розмірі або із застосуванням погодинної оплати.
08.04.2025 між адвокатом Кінаш Д.В. та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Перший на Патона" підписано додаткову угоду № 3 до Договору №5/25, відповідно до умов якої правнича допомога адвокатом Кінашем Д.В. надається ОСББ «Перший на Патона» по справі № 914/1076/25. Додатковою угодоюю погоджено фіксовану вартість правничої допомоги, а саме 24 000 грн за підготовку і подання відзиву на позовну заяву, 15 000 грн за підготовку і подання заперечення на відповідь на відзив, 10 000 грн за підготовку і подання письмових пояснень, 3 000 грн за участь в одному судовому засіданні в залі суду, 2 000 грн за участь в одному судовому засіданні в режимі відео конференції.
23.09.2025 між Кінаш Д.В. та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Перший на Патона" складено Акт №3 приймання правничої допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг виконах адвокатом) 
Вказаним актом підтверджується надання адвокатом Кінашем Д.В. та приймання ОСББ «Перший на Патона» правничої допомоги на суму 54 000 грн, а саме:
• підготовка і подання відзиву на позовну заяву вартістю 24 000 грн, на що адвокатом витрачено 8 годин;
• підготовка і подання заперечення на відповідь на відзив вартістю 15 000 грн, на що адвокатом витрачено 2 години;
• участь в судових засіданнях 05 травня 2025 року, 12 червня 2025 року, 04 серпня 2025 року, 18 серпня 2025 року, 22 вересня 2025 року загальною вартістю вартістю 15 000 грн, на що адвокатом витрачено 10 годин.
Як вбачається з тексту додаткового рішення суду першої інстанції, місцевим господарським судом заяву відповідача про стягнення професійної правничої допомоги задоволено частково та стягнуто з позивача 25 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката та встановлено, що співмірними буде стягнення з позивача на користь відповідача 10 000, 00 грн за підготовку відзиву, 5 000, 00 грн за подання заперечення на відповідь на відзив та 10 000, 00 грн за участь у судових засіданнях.
Доводи апеляційної скарги про те, що справа не була складною, колегія суддів вважає необґрунтованими. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.04.2025 відкрито провадження у справі № 914/1076/25 за правилами загального позовного провадження, що свідчить про відсутність підстав для віднесення цього спору до категорії малозначних або справ незначної складності. 
Крім того, спірні правовідносини у цій справі не є типовими, а заявлені позовні вимоги стосувалися прав та інтересів інших співвласників багатоквартирного будинку, у зв`язку з чим до участі у справі були залучені треті особи. Обсяг доказів у справі також був значним, оскільки до позовної заяви додано 27 письмових доказів, а до відзиву - 37 документів, при цьому сторонами неодноразово подавались додаткові пояснення, заперечення та інші процесуальні документи. 
Посилання апелянта на те, що представником відповідача виконано незначний обсяг процесуальних дій, також не заслуговують на увагу. Як встановлено судом першої інстанції, адвокатом відповідача було підготовлено та подано відзив на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, а також забезпечено участь у п`яти судових засіданнях. При цьому підготовка процесуальних документів включає не лише написання їх тексту, а й опрацювання матеріалів справи, аналіз законодавства та судової практики, пошук і систематизацію доказів, підготовку додатків та формування процесуальних документів в системі «Електронний суд». 
Твердження апелянта про те, що значна частина відзиву не стосувалась предмета спору, спростовуються змістом самого процесуального документа. Як правильно зазначив суд першої інстанції, наведені у відзиві обставини щодо поведінки позивача були пов`язані із предметом спору та підлягали оцінці судом у контексті доводів позивача про порушення його прав та дискримінаційний характер дій відповідача. При цьому відповідні відомості займали лише незначну частину тексту відзиву. 
Безпідставними є і доводи скаржника щодо завищення часу участі адвоката у судових засіданнях. Верховний Суд у постанові від 01.12.2021 у справі № 641/7612/16-ц зазначив, що участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні.
Такі етапи представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому паралельно вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час.
З огляду на що такі стадії, як прибуття до суду чи іншої установ та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта.
З урахуванням наведеного час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.
Такі висновки узгоджуються також з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19.
Як встановлено матеріалами справи, загальний час очікування судових засідань становив 55 хвилин, а безпосередня участь у засіданнях - 78 хвилин, що в сукупності складає 133 хвилини без урахування часу, необхідного для прибуття до суду та підготовки до судового розгляду. Отже доводи апеляційної скарги про необґрунтованість врахування зазначеного часу є помилковими.
Також колегія суддів відхиляє твердження апелянта про те, що покладення на нього витрат на професійну правничу допомогу суперечить принципам добросовісності, рівності сторін та справедливого суду. Відшкодування витрат на професійну правничу допомогу прямо передбачене процесуальним законом та є складовою механізму компенсації витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. 
При цьому місцевий господарський суд, застосовуючи критерії розумності та співмірності витрат, уже зменшив заявлений відповідачем розмір витрат із 54 000,00 грн до 25 000,00 грн, дійшовши висновку про часткову неспівмірність заявлених сум. За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції забезпечив баланс інтересів сторін та правильно застосував положення ст. 126, 129 ГПК України.
На підставі приписів ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Верховний Суд у постанові від 30.01.2023 у справі №910/7032/17 акцентує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується, що розумним, співмірним і справедливим є відшкодування позивачу понесених ним судових витрат у розмірі 25 000,00 грн. 

Апеляційний суд зазаначає, що доводи апеляційних скарг на рішення Господарського суду Львівської області від 22.09.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 09.10.2025 не знайшли свого підтвердження, оскільки спростовуються дослідженими матеріалами справи, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставинами, а також правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції. Натомість заперечення відповідача, викладені у відзивах на апеляційні скарги, узгоджуються з фактичними обставинами справи та підтверджуються належними і допустимими доказами.
З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Львівської області від 22.09.2025 та додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 09.10.2025 у справі №914/1076/25 ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законними, обґрунтованими і такими, що відповідають встановленим у справі обставинам, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається, а доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.
З огляду на викладене, доводи апеляційних скарг не містять підстав для скасування або зміни рішень суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Рішення Господарського суду Львівської області від 22.09.2025 та додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 09.10.2025 прийнято з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, а тому підлягають залишенню без змін.
Апелянтом не спростовано висновки суду першої інстанції, які тягнуть за собою наслідки у вигляді скасування прийнятих судових рішень, оскільки не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.
Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили доводи, викладені в апеляційних скаргах, та спростували правомірність висновків, викладених в оскаржуваних рішеннях суду першої інстанції, посилання на норми матеріального права базуються на неправильному ним розумінні цих норм права.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Судові витрати.
У зв`язку з залишенням апеляційних скарг без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,
УХВАЛИВ:
апеляційні скарги ОСОБА_1 б/н від 20.10.2025 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Львівської області від 22.09.2025 та додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 09.10.2025 у справі №914/1076/25 - залишити без змін.
Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до касаційної інстанції визначені ст.ст. 287-289 ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено та підписано 15.05.2026.

Головуючий суддя Бойко С.М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.