ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2026 року	справа № 380/10836/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Парк Арена» до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Парк Арена» (далі - позивач, ТОВ «Парк Арена», Товариство) до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича (далі - відповідач, приватний виконавець), у якій позивач просить:
- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича щодо стягнення основної винагороди у розмірі 596986,16 грн у межах виконавчого провадження № 80404203;
- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Парк Арена» надмірно стягнуту суму основної винагороди у розмірі 517906,72 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що приватний виконавець, відкривши виконавче провадження № 80404203 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області у справі № 914/166/25, одночасно виніс постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 10 % від усієї суми боргу за виконавчим документом (5969861,98 грн Ч 10% = 596986,16 грн). Натомість, за твердженням позивача, виконавче провадження було закінчено у зв`язку із затвердженням судом мирової угоди, а виконавчий документ повернуто до суду без виконання, при цьому фактично примусово стягнуто лише 790794,42 грн. Позивач вважає, що основна винагорода мала бути розрахована виключно пропорційно до фактично стягнутої суми та становити 79079,44 грн, а тому стягнення винагороди у повному розмірі є протиправним, а різниця у сумі 517906,72 грн підлягає поверненню.
Ухвалою від 01.06.2026 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою судді від 08.06.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою суду від 30.06.2026 відмолено у задоволенні заяви відповідача про закриття провадження у справі.
Відповідач відзиву по суті позовних вимог не подав, натомість звернувся до суду із заявою про закриття провадження у справі, в якій просить закрити провадження у справі № 380/10836/26 з тих підстав, що справа не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Оцінку доводам вказаної заяви надано судом в ухвалі від 30.06.2026 з питань закриття провадження у справі.
Суд розглянув наявні у справі докази, дослідив наявні у справі докази та встановив такі обставини.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 29.09.2025 у справі № 914/166/25 позов заступника керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області в інтересах держави в особі Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ТОВ «Парк Арена» про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Парк Арена» на користь Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради кошти у розмірі 5 969 861,98 грн, зокрема: за 2 чергу будівництва - 2 503 624,36 грн основного боргу, 358 696,02 грн інфляційних втрат, 136 642,90 грн 3 % річних; за 3 чергу будівництва - 2 842 837,63 грн основного боргу, 106 157,24 грн інфляційних втрат та 21 903,83 грн 3 % річних.
На підставі наказу № 914/166/25, виданого 19.01.2026 Господарським судом Львівської області, постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. від 04.03.2026 відкрито виконавче провадження № 80404203 з примусового виконання вказаного наказу.
Цього ж дня, 04.03.2026, приватний виконавець виніс постанову про стягнення з боржника основної винагороди, відповідно до якої з ТОВ «Парк Арена» стягнуто основну винагороду приватного виконавця у сумі 596986,19 грн. У постанові розрахунок винагороди наведено як 10 % від суми боргу за виконавчим документом (5969861,98 грн Ч 10 %).
15.04.2026 між ТОВ «Парк Арена» (боржник) та Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради (стягувач) укладено мирову угоду на стадії виконання рішення Господарського суду Львівської області від 29.09.2025 у справі № 914/166/25, якою сторони врегулювали порядок та строки погашення залишку заборгованості.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.05.2026 у справі № 914/166/25 затверджено вказану мирову угоду. Ухвала набрала законної сили 04.05.2026, що підтверджується довідкою № 5015/231864 від 14.05.2026.
Постановою приватного виконавця від 15.05.2026 виконавче провадження № 80404203 закінчено на підставі пункту 2 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (затвердження судом мирової угоди), а виконавчий документ повернуто до суду без виконання. У вказаній постанові приватний виконавець зазначив, що сума винагороди приватного виконавця стягнута в повному обсязі.
На адвокатський запит № 87/26 від 20.05.2026 приватний виконавець листом від 26.05.2026 повідомив, що у межах виконавчого провадження № 80404203 з ТОВ «Парк Арена» примусово стягнуто грошових коштів на загальну суму 790 794,42 грн, які розподілено у такому порядку: перераховано стягувачу (Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради) - 193 320,62 грн; основна винагорода приватного виконавця - 596 986,16 грн; витрати виконавчого провадження - 487,64 грн. Залишок коштів на депозитному рахунку приватного виконавця у межах цього провадження становить 0,00 грн.
Не погоджуючись із діями приватного виконавця щодо стягнення основної винагороди у розмірі 596986,16 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом.
При вирішенні спору по суті суд керується таким.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).
За змістом статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII виконавчими документами, що підлягають примусовому виконанню, є, зокрема, постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, а також постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.
Частиною першою статті 45 Закону № 1404-VIII визначено черговість розподілу стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум. За пунктом 3 частини першої цієї статті у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Питання винагороди приватного виконавця врегульовано також статтею 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403-VIII). За частиною першою цієї статті за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода, яка складається з основної та додаткової (частина друга статті 31 Закону № 1403-VIII).
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 31 Закону № 1403-VIII основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Водночас частиною п`ятою статті 31 Закону № 1403-VIII прямо передбачено, що якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення, та стягується з боржника в розмірі, пропорційному до фактично стягнутої з боржника суми.
Аналогічна правова позиція є усталеною у практиці Верховного Суду та викладена, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 260/801/19, від 16.04.2020 у справі № 640/8425/19, від 10.09.2020 у справі № 120/1417/20-а, від 28.10.2020 у справі № 640/13697/19, від 27.04.2021 у справі № 580/3444/20, а також від 26.01.2024 у справі № 580/192/23. У зазначених постановах Верховний Суд послідовно наголошує, що підставою для стягнення основної винагороди у межах виконавчого провадження є здійснення приватним виконавцем дій з фактичного стягнення з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, а основна винагорода обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум, а не від суми, зазначеної у виконавчому документі.
Крім того, Верховний Суд звертав увагу, що саме лише існування постанови про стягнення основної винагороди, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не означає безумовного та гарантованого стягнення цієї винагороди у визначеному в ній розмірі та не надає приватному виконавцю права стягувати визначену ним суму без здійснення фактичних дій з виконання судового рішення (зокрема, постанова Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 420/6845/18). Стягнення основної винагороди приватного виконавця за рішеннями майнового характеру вже після завершення виконавчого провадження за умови, що стягнення за рішенням фактично не відбулося у відповідній частині, є неможливим, оскільки приватний виконавець зобов`язаний вирахувати розмір основної винагороди пропорційно до фактично стягнутої суми.
Застосовуючи наведені правові норми та висновки Верховного Суду до встановлених у справі обставин, суд виходить з такого.
Виконавче провадження № 80404203 закінчено постановою приватного виконавця від 15.05.2026 у зв`язку із затвердженням судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення (пункт 2 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII), а виконавчий документ повернуто до суду без виконання.
За власним повідомленням приватного виконавця, наданим у відповіді на адвокатський запит від 26.05.2026, у межах виконавчого провадження № 80404203 з ТОВ «Парк Арена» примусово стягнуто грошових коштів на загальну суму 790794,42 грн. Саме ця сума є фактично стягнутою з боржника у межах виконавчого провадження та є базою для розрахунку основної винагороди приватного виконавця.
За таких обставин основна винагорода приватного виконавця, обрахована відповідно до вимог частини п`ятої статті 31 Закону № 1403-VIII та пункту 3 частини першої статті 45 Закону № 1404-VIII пропорційно до фактично стягнутої суми, мала становити 79079,44 грн (790794,42 грн Ч 10 %).
Натомість приватний виконавець розрахував та стягнув основну винагороду виходячи із загальної суми боргу за виконавчим документом (5969861,98 грн), стягнувши 596986,16 грн, що у понад 7,5 раза перевищує суму винагороди, яка належала йому відповідно до закону. Різниця між фактично стягнутою винагородою та сумою, на яку приватний виконавець мав право, становить 517906,72 грн (596986,16 грн - 79079,44 грн).
Доводи приватного виконавця, наведені у відповіді на адвокатський запит, про те, що основна винагорода нарахована від суми боргу з огляду на визнання боржником заборгованості та погодження її сплати шляхом укладення мирової угоди за активного сприяння приватного виконавця, суд відхиляє, оскільки вони суперечать імперативним приписам частини п`ятої статті 31 Закону № 1403-VIII та пункту 3 частини першої статті 45 Закону № 1404-VIII, які пов`язують розмір основної винагороди виключно з фактично стягнутою з боржника сумою. Сам приватний виконавець у відповіді на адвокатський запит підтвердив, що у межах виконавчого провадження примусово стягнуто 790 794,42 грн, а виконавчий документ повернуто до суду без виконання, що виключає правомірність нарахування винагороди від повної суми боргу.
Суд також враховує, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; пропорційно.
Дії приватного виконавця щодо стягнення основної винагороди у розмірі 596 986,16 грн зазначеним критеріям не відповідають, оскільки вчинені без урахування того, що рішення суду виконано лише частково, виконавчий документ повернуто до суду без виконання, а розмір винагороди визначено не пропорційно до фактично стягнутої суми, а від загальної суми боргу за виконавчим документом, чим порушено вимоги частини п`ятої статті 31 Закону № 1403-VIII та пункту 3 частини першої статті 45 Закону № 1404-VIII.
Отже, дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. щодо стягнення з ТОВ «Парк Арена» основної винагороди у розмірі 596986,16 грн у межах виконавчого провадження № 80404203 є протиправними.
Вирішуючи питання про належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 9 КАС України та з урахуванням завдання адміністративного судочинства, спосіб захисту порушеного права має бути ефективним, тобто таким, що забезпечує реальне поновлення порушених прав особи.
Верховний Суд у постанові від 26.10.2023 у справі № 640/20265/19 зауважив, що у разі коли одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження приватний виконавець правильно визначив розмір основної винагороди і постанова про її стягнення є правомірною, то сама по собі така постанова не свідчить про протиправне втручання у права боржника. Надалі питання про незаконність втручання у права боржника може постати у разі стягнення основної винагороди за відсутності фактичного виконання рішення суду або у більшій сумі, ніж належить, тощо; у такому разі належним способом захисту порушеного права є оскарження цих дій (рішень) приватного виконавця.
З огляду на встановлене протиправне стягнення основної винагороди у розмірі, що перевищує належний, та враховуючи, що внаслідок таких дій з боржника надмірно стягнуто 517906,72 грн, належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання приватного виконавця повернути ТОВ «Парк Арена» надмірно стягнуту суму основної винагороди у розмірі 517906,72 грн. Повернення надмірно стягнутих коштів є необхідним наслідком визнання відповідних дій приватного виконавця протиправними та забезпечує реальне поновлення порушеного права позивача.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач правомірності оспорюваних дій щодо стягнення основної винагороди у розмірі 596 986,16 грн не довів.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням та враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і наявність підстав для задоволення позову повністю.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, з урахуванням висновку суду про задоволення позову, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 6214,88 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 97 від 02.06.2026.
Керуючись статтями 2, 5, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Парк Арена» основної винагороди у розмірі 596986,16 грн у межах виконавчого провадження № 80404203.
Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Парк Арена» (код ЄДРПОУ 41121029) надмірно стягнуту суму основної винагороди у розмірі 517906 (п`ятсот сімнадцять тисяч дев`ятсот шість) грн 72 коп.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Парк Арена» (ЄДРПОУ 41121029) за рахунок приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 6214 (шість тисяч двісті чотирнадцять) грн 88 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.